УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2023 року
м. Київ
справа № 521/2238/22
провадження № 51-792ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                            ОСОБА_1 ,
суддів                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора,який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Одеського апеляційного суду від
10 листопада 2022 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Малиновський районний суд м. Одеси вироком від 25 квітня 2022 року засудив 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, жителя 
АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз - за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2019 року за ч. 2 ст. 289, ст. 70 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 
2 місяці,
за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. 
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 10 листопада 2022 року зазначений вирок залишив без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він 
12 грудня 2021 року близько 09:00, перебуваючи в магазині «Альба» в м. Одесі на 
вул. Ак. Філатова, 20/3, умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, відкрито викрав з прилавку магазину мобільний телефон «ZTE Blade A7S» належний потерпілій ОСОБА_5 , чим завдав останній матеріальну шкоду на суму 2 999 грн.
Продовжуючи свої злочинні дії, 16 грудня 2021 року близько 21:00 ОСОБА_4 знаходячись в магазині «Магазин-Бар» в м. Одесі (вул. Люстдорфська дорога, 8), повторно, умисно, з корисливих мотивів, відкрито викрав з прилавку магазину мобільний телефон марки «Samsung», що належав ОСОБА_6 , чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 4 444 грн.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду 
і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вважає, що апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку про правильність застосування місцевим судом положень ст. 75 КК. Зазначає, що цей суд усупереч вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) ретельно не перевірив викладених в апеляційній скарзі доводів, не спростував їх та не навів переконливих і достатніх мотивів та підстав для залишення без зміни вироку суду першої інстанції. Обґрунтовує свої доводи тим, що апеляційний суд, погоджуючись із вироком місцевого суду, належним чином не звернув уваги на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 , його негативну характеристику, кількість судимостей та безпідставне визнання судом пом`якшуючими обставинами щире каяття й відсутність реальної завданої шкоди на час постановлення вироку.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, зважаючи на таке.
Фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК та правильність кваліфікації його дій прокурор у касаційній скарзі не оскаржує.
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також
у рішенні має бути наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Наведених норм закону у цьому провадженні суд не порушив.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне 
й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. 
За правилами ст. 75 КК у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення. 
Як убачається з матеріалів за скаргою, суд першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_4 врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, конкретні обставини справи, відсутність тяжких наслідків, дані про особу винного, його вік та соціальне положення, добровільне відшкодування шкоди потерпілим. Крім того, суд узяв до уваги, наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття та відсутність реальної завданої шкоди на час постановлення вироку) і відсутність обставин, які обтяжують покарання.
З урахуванням цього місцевий суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та обґрунтовано звільнив його від відбування призначеного йому покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. 
Апеляційний суд належним чином перевірив доводи апеляційної скарги прокурора, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочинів, дані про особу винного, зокрема зважив на те, що він є молодою особою, характер, мотиви та обставини вчинених ним кримінальних правопорушень. 
Також суд урахував обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття
і активне сприяння розкриттю злочинів та відсутність обтяжуючих обставин 
і обґрунтовано погодився з рішенням місцевого суду про застосування ст. 75 КК.
Відмовляючи в задоволенні скарги прокурора, під час перегляду кримінального провадження апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого ним рішення та підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, спростувавши доводи щодо неправильного застосування положень ст. 75 КК, оскільки вони були враховані в ході призначення покарання. Ухвала апеляційного суду є належним чином вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Таким чином, на переконання колегії суддів, покарання, яке призначив ОСОБА_4 місцевий суд і з яким погодився апеляційний суд, не суперечить приписам статей 50, 65 КК, принципам індивідуалізації, справедливості та співмірності, є необхідним 
і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через м`якість за доводами, викладеними в касаційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.
Доводи прокурора про те, що апеляційний суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_4 після ухвалення вироку вчинив новий злочин, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки не стосуються цього кримінального провадження.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
З огляду на викладене суд уважає, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора з наведених у ній мотивів немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК 
у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора,  який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року щодо 
ОСОБА_4 . 
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                              ОСОБА_3