ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7854/22 Справа № 213/1580/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року                                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Кішкіної І.В.,
суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу №213/1580/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , та Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2022 року (суддя Попов В.В.),

в с т а н о в и в :

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу з позовом до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві. В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що вона працювала на підприємстві на різних посадах у шкідливих умовах понад 29 років, показники важкості та напруженості праці, рівня пилу, шуму та вібрації, мікроклімату на робочих місцях перевищували гранично допустимі, що стало причиною виникнення у неї хронічного професійного захворювання. Оглядом МСЕК від 03 серпня 2022 року їй було встановлено 65 % втрати професійної працездатності (30 % - по вібраційній хворобі; 20 % - по ХОЗЛ; 15 % - по туговухості), та третю групу інвалідності безстроково. Вважала, що у зв`язку з отриманням хронічного професійного захворювання було порушено нормальні життєві зв`язки, вона втратила можливість виконувати необхідну домашню роботу, оскільки відчуває постійний біль, задишку навіть після незначного фізичного навантаження, позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки змушена тривалий час проходити медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури та лікування, що позначається також на її душевному стані. Негативні зміни в житті є незворотними, усвідомлення чого завдає позивачу душевного болю та страждань. Просила суд стягнути з АТ «ПГЗК» на її користь 240500,00 грн в якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.
Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 165000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я.
В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
Із вказаним рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить змінити рішення суду першої інстанції, збільшивши розмір суми, стягнутої з АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь позивачки з 165000,00 грн до 240500,00 грн, без урахування утримання з цієї суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору та інших обов`язкових платежів.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на висновках, зроблених після неповного та необ`єктивного з`ясування всіх дійсних обставин, що мають значення для справи, а тому підлягає зміні в частині збільшення розміру стягнутої суми. Вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що саме її професійні захворювання призвели до встановлення їй стійкої втрати професійної працездатності, чим заподіяна моральна шкода, та про те, що саме відповідач є винним у виникненні в неї профзахворювання та повинно нести відповідальність за спричинену моральну шкоду. Однак, не зважаючи на вказані обставини та фактори, суд першої інстанції стягнув на користь позивачки лише 165000 грн без урахування податків з доходу фізичних осіб.
Із вказаним рішенням також не погодився відповідач АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши стягнуту з нього на користь позивачки суму моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров я.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що працюючи на підприємстві позивачка усвідомлювала наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, що безпосередньо пов`язані з використанням обладнання, машин та механізмів, все одно реалізувала своє право на працю саме в шкідливих умовах. Крім того, продовжуючи працювати в таких умовах тривалий час позивачка, отримувала відповідні пільги, компенсації та підвищений розмір заробітної плати. Позивачкою не надано жодних доказів порушення відповідачем вимог щодо безпеки та захисту здоров я. Відповідач повідомляв позивачку про наявність шкідливих факторів на її робочому місці, проте саме перевищений термін роботи позивачки в шкідливих умовах призвів до встановлення їй професійного захворювання. Вважає, що існує причинно-наслідковий зв`язок між діями позивача, які виразились у тривалому продовженні роботи з власної волі у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача. Також, відповідач зазначає, що судом стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі без врахування засад розумності, виваженості й справедливості та судової практики в аналогічних справах.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачки АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_1 просить апеляційний суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивачки.
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується трудових відносин, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 07 серпня 1990 року по 20 грудня 2019 року працювала у відповідача на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 27-28).
Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 20 січня 2022 року №199 ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання (а.с. 20-22).
Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21 лютого 2022 року встановлена наявність шкідливих умов праці машиніста крана АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» ОСОБА_1 . Відповідно до п.17 вказаного Акту, хронічне професійне захворювання виникло за наступних обставин: працюючи машиністом крану на рудо-збагачувальній фабриці №2 з 19 січня 1996 року по 20 грудня 2019 року ОСОБА_1 керувала мостовими (козловими) кранами, переміщувала металоконструкції, вузли технологічного обладнання, запчастини у корпусі фабрики, перевіряла правильність кріплення тросів вантажозахватного обладнання, регулювала гальма та перевіряла запобіжні пристрої, роботи з технічного обслуговування вузлів та механізмів крана, устаткування та технологічного процесу. Внаслідок недосконалості технологічного устаткування та технологічного процесу робочого місця, підпадала під вплив концентрації пилу в повітрі робочої зони та рівнів вібрації, шуму, що перевищували нормативні. Причинами виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 , згідно з п.18 Акту, слугували: пил переважно фібро генної дії, вібрація загальна та шум (а.с. 9-13).
Згідно висновку МСЕК від 03 травня 2022 року позивачці первинно, безстроково, з 18 квітня 2022 року встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 65% у зв`язку з профзахворюванням та встановлена третя група інвалідності (а.с. 14-15).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
Відповідно до статті 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до вимог статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. 
Згідно із статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до частини 1 статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.
В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення професійного захворювання від 21 лютого 2022 року, причиною виникнення професійних захворювань позивачки є робота протягом 33 року 2 місяці в умовах впливу на організм пилу, вібрацій та шуму, параметри яких перевищували нормативні.
Отже, роботодавець АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці».
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивачки, яке завдає їй фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці, відповідно до нормативно-правових актів.
Судом першої інстанції, на підставі медичних документів про лікування позивачки у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, установлено, що позивачці була заподіяна моральна шкода, так як порушено нормальні життєві зв`язки, вона втратила можливість виконувати необхідну домашню роботу, оскільки відчуває постійний біль, задишку навіть після незначного фізичного навантаження, позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки змушена тривалий час проходити медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури та лікування, що позначається також на її душевному стані. Негативні зміни в житті є незворотними, усвідомлення чого завдає позивачці душевного болю та страждань
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.
Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачці ОСОБА_1  заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування.
Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачці заподіяна моральна шкода під час її роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах, що стало причиною її професійного захворювання, яке потягло за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивачки, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого позивачкою професійного захворювання, стаж роботи позивачки в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача 36 років 04 місяці, відсоток втрати ним професійної працездатності первинно в розмірі 60 %, визнання її особою з інвалідністю третьої групи, безстроково, стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та взагалі можливість такого відновлення, враховуючи встановлення ступеню втрати професійної працездатності та групи інвалідності безстроково.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги як представника позивачки, так і відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди.
При цьому колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачка була попереджена про шкідливість умов праці, за роботу в шкідливих умовах, позивачка отримувала пільги та компенсації, підвищену оплату праці та додаткові відпустки, тривалість роботи позивачки в шкідливих умовах залежить від самого працівника і лише працівник несе відповідальність за наслідки свого вибору та про те, що працюючи в шкідливих умовах, позивачка сама повинна дбати про свій стан здоров`я, оскільки вказані доводи не знімають з відповідача відповідальності за незабезпечення позивачки безпечними умовами праці.
Доводи апеляційних скарг за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності їх переоцінки.
Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог позивачки.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Також, відповідно до підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , та Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 23 грудня 2022 року.

Судді                                                                 І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста