Номер провадження: 22-ц/813/8509/22 
Справа № 521/12949/22
Головуючий у першій інстанції Михайлюка О.А.
Доповідач Чорна Т. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Чорної Т.Г.,
суддів: Пузанової Л.В.,
Кутурланової О.В.,
секретар Зєйналова А.Ф.к. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 10 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання додаткової угоди недійсною, скасування рішення про державну реєстрацію та припинення права власності на об`єкт нерухомості,
встановив:
У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в якому просила визнати недійсною додаткову угоду від 10.10.2014 року до договору позики від 15.09.2014 року укладеного між відповідачами, скасувати рішення приватного нотаріуса Сегеченко І.М. про державну реєстрацію права та обтяження за індексним номером 34886728 від 21.04.2017 року та припинення права власності ОСОБА_3 на об`єкт нерухомості — нежитлову будівлю спеціалізованої станції технічного обслуговування легкових автомобілів на чотири пости, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .
28 вересня 2022 року позивачка повторно подала заяву про забезпечення позову по даній справі шляхом накладення заборони уповноваженим на державну реєстрацію прав на нерухоме майно особам здійснювати будь-які реєстраційні дії відносно нерухомого майна, а саме: будівлі спеціалізованої станції технічного обслуговування легкових автомобілів на чотири пости за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування необхідності вчинення наведеної процесуальної дії позивачка зазначила, що під час розгляду справи відповідач має можливість відчужити предмет спору третім особам та те, що таке забезпечення позову не порушує прав відповідача, а лише запроваджує законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду судом першої інстанції позову по суті за звичайною процедурою.
Ухвалою суду від 10 жовтня 2022 року в задоволенні даної заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Переходов М.В., просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про задоволення заяви позивача про забезпечення позову.
Скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо відсутності підстав для забезпечення позову в обраний позивачем спосіб зроблені без врахування існуючої реальної загрози невиконання можливого рішення суду, а також без врахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах.
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат Єгоров Б.С., доводи апеляційної скарги не визнав, вважає що судове рішення постановлено з дотриманням цивільного процесуального законодавства та норм права які регулюють спірні правовідносини.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
       У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. 
       Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). 
       Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.
       Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. 
       Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Таким чином, умовою застосування забезпечення позову як сукупності процесуальних дій є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. 
       Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
       Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений у статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої статті 150 ЦПК України. 
       Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. 
       Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо  такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим. 
        Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
        У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".
        Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
        Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. 
        Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відомості про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
        Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
       Відмовляючи в задоволенні забезпечення позову, суд послався на те, що:
1) позивач зазначає лише загальні підстави для забезпечення позову, які можуть утруднити а6о зробити неможливим виконання майбутнього рішення, при цьому не наведено переконливих обґрунтувань;
2) судом не встановлено реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.
Погодитися з таким висновком суду не можна з огляду на наступне.
       Однією з позовних вимог є скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: будівлі спеціалізованої станції технічного обслуговування легкових автомобілів на чотири пости за адресою АДРЕСА_1 за одним з відповідачів та припинення права власності ОСОБА_3 на це майно.
       Отже, предметом спору є оцінка правомірності реєстрації за ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно, а саме: будівлі спеціалізованої станції технічного обслуговування легкових автомобілів на чотири пости за адресою АДРЕСА_1 .
       Позивачка у підтвердження вимог про забезпечення позову посилається на те, що під час розгляду справи відповідач має можливість відчужити предмет спору - приміщення СТО, третім особам.
Таким чином, у разі задоволення позову та припинення права власності ОСОБА_3 на приміщення СТО, право власності вже буде в іншої особи, а тому їй доведеться ініціювати ще один судовий процес для поновлення своїх прав. Тобто, фактично, це призведе до того, що дана судова справа буде марною та безрезультатною, адже рішення суду не поновить права та інтереси позивачки. Без забезпечення позову таке відчуження може бути неодноразовим, що взагалі нівелюватиме саму суть судового захисту.
Позивачка вважає, що у випадку, якщо ОСОБА_3 не має наміру відчужувати майно, яке є предметом спору, то накладення заборони відчуження жодним чином не буде порушувати його прав, адже він і надалі зможе користуватись своїм майном.
Застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони уповноваженим особам вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна не порушує прав відповідача, а лише запроваджує законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду судом першої інстанції позову у даній справі по суті за звичайною процедурою, а в разі задоволення позову сприятимуть ефективному захисту прав позивача в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду. 
При цьому, у разі незастосування заходів забезпечення, позивач несе ризики того, що весь судовий процес не буде мати жодного результату.
       Отже, за наведених обставин відчуження спірного майна зумовить необхідність вчинення додаткових зусиль з метою захисту порушеного права, зокрема, шляхом звернення із позовом до нового власника.        
       Такий ризик є виправданим та відповідає меті забезпечення позову, у зв`язку з цим доводи суду про неспівмірність заходів забезпечення позову пред`явленим позовним вимогам, апеляційний суд визнає необґрунтованими. 
        З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснень Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених в постановах від 09.06.2022 року по справі N°369/16176/20, від 15 вересня 2020 року в справі N°753/22860/17, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, колегія суддів вважає, що, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивачки щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів - заява про забезпечення позову підлягає задоволенню у, тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про забезпечення позову спосіб про який просила позивачка.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, п.1 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , задовольнити.
Ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 10 жовтня 2022 року скасувати, постановити нове судове рішення. 
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.
Заборонити уповноваженим на державну реєстрацію прав на нерухоме майно особам здійснювати будь-які реєстраційні дії відносно нерухомого майна, а саме: будівлі спеціалізованої станції технічного обслуговування легкових автомобілів на чотири пости за адресою: АДРЕСА_1 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г. Чорна

Судді: Л.В. Пузанова

О.В. Кутурланова

Повний текст постанови складено 28 грудня 2022 року

Суддя Т.Г. Чорна