ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року	Львів	Справа № 460/20347/22 пров. № А/857/17639/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Ніколіна В.В., Пліша М.А.,                   
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року (головуючий суддя: Поліщук О.В., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій, -

встановив:

ОСОБА_1 22.06.2022, через засоби поштового зв`язку, звернувся з позовом до суду, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області щодо непризначення позивачу з 04 січня 2022 року пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області призначити позивачу з 04 січня 2022 року пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Обґрунтовує позов тим, що після досягнення 56 річного віку, він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
За принципом екстериторіальності заява позивача про призначення пенсії була скерована для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яке прийняло рішення № 172050003387 від 05 травня 2022 року, яким відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, у зв`язку з тим, що надані документи не підтверджують факт проживання, роботи в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01 січня 1993 року. При цьому, в рішенні про відмову в призначенні пенсії наголошено, що рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 лютого 2022 року по справі № 556/2552/21, яким встановлено юридичний факт щодо проживання позивача в населеному пункті, що знаходиться в зоні гарантованого добровільного відселення, з 23 квітня 1084 року по 01 липня 1986 року, з 05 травня 1988 року по 12 грудня 1989 року, не містить положень про зобов`язання пенсійного органу призначити пенсію. 
Позивач не погоджується з бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області щодо непризначення йому пенсії, оскільки наданими ним документами в повній мірі підтверджується набуття ним права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві. Крім цього, зазначає, що суд першої інстанції при обрахунку загального строку проживання в зоні гарантованого добровільного відселення взяв до уваги лише період проживання, що був встановлений судовим рішенням 1 рік 9 місяців 12 днів та не взяв до уваги періоду проживання, що підтверджується довідкою Томашгородською сільською радою № 1595 від 26.10.2022. А тому вважає, шо суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність права позивача на додаткове зниження пенсійного віку.
Відповідач, 20.01.2023 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином, який постраждав від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 19 грудня 1993 року.
Оскільки, 03 січня 2022 року позивачу виповнилося 56 років, а тому 25 березня 2022 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про  статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка за принципом екстериторіальності була скерована для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.
Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, 05 травня 2022 року, прийнято рішення № 172050003387 про відмову в призначенні пенсії позивачу, у зв`язку з не підтвердженням проживання в зоні гарантованого добровільного відселення. 
У цьому рішенні вказано, що позивачем надано рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 лютого 2022 року по справі № 556/2552/21 про встановлення факту проживання в селі Єльне Рокитнівського району Рівненської області з 23 квітня 1984 року по 01 липня 1986 року, з 05 травня 1988 року по 12 грудня 1989 року, проте згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, не зазначено рішення суду, як документ, що подається для вирішення питання призначення пенсії із застосуванням норм ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Не погоджуючись з бездіяльністю щодо призначення пенсії та вважаючи її протиправною, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки загальний строк проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення в селі (Єльне Рокитнівського району Рівненської області) з 23 квітня 1986 року по 01 липня 1986 року та з 05 травня 1988 року по 12 грудня 1989 року становить 1 рік 9 місяців 12 днів, у зв`язку з чим позивач не набув права на додаткове зниження пенсійного віку ще на один рік, а тому не набув права на призначення пенсії.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII  (далі Закон № 796-ХІІ) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого  статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідно до абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ, потерпілі від Чорнобильської катастрофи, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.
*Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Системний аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Аналогічні висновки щодо застосування наведених вище правових норм викладено у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року справі № 556/1153/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 565/1829/17.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що 25 березня 2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка за принципом екстериторіальності була скерована для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.
Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області 05 травня 2022 року прийнято рішення № 172050003387 про відмову в призначенні пенсії позивачу у зв`язку з не підтвердженням проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.
Тобто, на момент розгляду цієї справи є рішення, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії зі зниження пенсійного віку за наслідками розгляду його заяви від 25.03.2022.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що доказів скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 05 травня 2022 року № 172050003387 про відмову в призначенні пенсії, позивачем не надано, отже таке є чинним. 
Крім цього, позивач не ставив питання про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 05 травня 2022 року № 172050003387 і при поданні цього позову.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач при поданні позову, зокрема, просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області щодо непризначення позивачу з 04 січня 2022 року пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що в межах розглядуваних спірних правовідносин відсутні ознаки пасивної поведінки Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області щодо непризначення позивачу з 04 січня 2022 року пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Оскільки, за принципом екстериторіальності, заява про призначення пенсії від 25.03.2023 була скерована для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, за результатами розгляду якої, прийнято рішення від 05 травня 2022 року № 172050003387, яке є чинним, а тому правових підстав для визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області щодо непризначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, так і зобов`язання призначити пенсію позивачу відсутні.
Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
З огляду на вимоги ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішувати питання щодо правомірності прийнятого рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області 05 травня 2022 року № 172050003387 про відмову в призначенні пенсії позивачу, у зв`язку з не підтвердженням проживання в зоні гарантованого добровільного відселення
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач при поданні цього позову, обрав не належний спосіб судового захисту. Оскільки, не оскаржив рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 05 травня 2022 року № 172050003387, яким йому відмовлено в призначенні пенсії, а без надання правової оцінки прийнятому рішенню, є не можливим вирішення питання про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області щодо непризначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку та про зобов`язання призначити пенсію.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Керуючись ст. ст.  311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року у справі № 460/20347/22 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш