Справа № 344/14742/21 
Провадження № 33/4808/1/23 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Болюк І. І. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2023 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю захисника адвоката Булін-Соколової Т.С.
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на  постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2021 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , начальника відділення комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративні стягнення:
- за ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік;
- за ст.124 КУпАП у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі ст.36 КУпАП визначено ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, -

                                                      в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 10 вересня 2021 року о 13 год. 26 хв., в м. Івано-Франківську, по вул. Вовчинецька, 26, керував транспортним засобом «Volkswagen CC», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Окрім цього, ОСОБА_1 10 вересня 2021 року о 13 год. 26 хв., в м. Івано-Франківську, по вул. Вовчинецька, 26, керуючи транспортним засобом «Volkswagen CC», д.н.з. НОМЕР_1 , під час об`їзду транспортного засобу “Hyundai H100”, д.н.з. НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення з ним. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.3“б” та п.13.3 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП.
Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується із рішенням суду, вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.
По суті обставин справи пояснив, що у вказаний день допустив неуважність і допустив зіткнення із припаркованим автомобілем Hyundai, водій якого на той момент перебував в приміщенні Нової Пошти. Він визнав вину у вчиненні ДТП і намагався вирішити питання щодо ремонту автомобілів без залучення працівників поліції. Однак, хтось викликав поліцію.
Зазначає, що хворіє на цукровий діабет та внаслідок стресової ситуації у нього піднявся цукор і тиск.  Свідків події не було, а водій автомобіля Hyundai не міг вказати хто був за кермом автомобіля, оскільки на момент ДТП перебував в приміщенні Нової пошти.
Працівники поліції запропонували йому продути прилад Драгер на визначення стану сп`яніння і він відмовився, оскільки не довіряв даному приладу. Вказує, що він погодився проходити огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, однак не хотів залишати автомобіль посеред дороги, викликав евакуатор і був згідний поїхати у медичний заклад після приїзду евакуатора. Вважає, що долучені до матеріалів справи відеозаписи не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, оскільки працівники поліції зробили маніпуляції із відеозаписами.
Окрім того, протоколи про адміністративні правопорушення були складені о 15.05 год.  та о 15.10 год., а направлення на медичний огляд о 15.02 год., а оголошення протоколів відбулось тільки через годину.
Після того, як прибули евакуатори і пошкоджені автомобілі забрали з місця пригоди, він викликав таксі та поїхав в КНП «Прикарпатський наркологічний центр», де пройшов медичне освідування на предмет вживання алкоголю та здав кров.
Вважає, що судом не вчинено достатніх дій, спрямованих на встановлення фактичних обставин справи,  які мають істотне  значення для вирішення справи. Судом не викликано та не допитано свідків, чиї пояснення наявні в матеріалах справи, а тому їх слід вважати недопустимими. В матеріалах справи відсутні пояснення особи, яка перебувала із ним в автомобілі ОСОБА_2 , а також свідка водія автомобіля Hyundai ОСОБА_3 . В той же час, в матеріалах справи наявні пояснення свідків, які не були на місці події до приїзду працівників поліції.
Вказує, що він заявляв клопотання про виклик свідків в судове засідання, яке судом не було задоволено. Суд безпідставно не взяв до уваги результат токсилогічного дослідження №1644 від 15.09.2021 року про відсутність у нього стані сп`яніння 10.09.2021 року. 
Також судом при прийнятті рішення у справі безпідставно не взято до уваги подану ним копію свідоцтва про хворобу №213, яка підтверджує, що він хворіє на цукровий діабет 2 типу середнього ступеня тяжкості та інші захворювання, які пояснюють почервоніння його обличчя, запах ацетону з порожнини рота, які виникли в стресовій ситуації, внаслідок хвороби, а не вживання алкоголю.
Апелянт вважає відеозапис недопустимим доказом, оскільки відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції повинні бути безперервними у відповідності до Інструкції та відтворювати всі обставини справи.
Вважає, що суд не оцінив представлені докази в сукупності, через що припустився необґрунтованого і нічим не підтвердженого висновку про відмову від проходження освідування на стан сп`яніння.
Окрім цього, апелянт вказує на те, що при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, йому не було роз`яснено його право на захист та право не свідчити про нього, чим порушено його Конституційні права.
Окрім того, працівником поліції не було вручено йому копію протоколу, а з оригіналом направлено до суду.
Вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази у вчиненні ним правопорушення.
Просить скасувати постанову суду за ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
В судовому засіданні Івано-Франківського апеляційного суду від 10.01.2022 року   ОСОБА_1 та його захисник адвокат Булін-Соколова Т.С. підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду і закрити провадження в частині звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП. 
Однак, розгляд провадження було відкладено у зв`язку із поганим станом здоров`я ОСОБА_1 за клопотанням захисника та в подальшому розгляд провадження неодноразово відкладався у зв`язку з тим, що на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 було направлено до нового місця служби. 
На теперішній час від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 надійшло клопотання в якому він просить проводити розгляд провадження без його участі. 
Зі змісту доводів захисника адвоката  Булін-Соколової Т.С. вбачається, що  ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду  апеляційної скарги за його відсутності.
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Булін-Соколова Т.С. повністю підтримала вимоги апеляційної скарги  та просила скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу  адміністративного правопорушення. Разом з тим, звернула увагу суду на те, що з часу складання протоколів про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 пройшов доволі тривалий час протягом якого останній не допускав правопорушень та будучи військозобов`язаним під час воєнного стану, діючи  у складі ВСУ, боронить свободу та суверенітет держави від російського агресора.  
Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності та її захисник самостійно відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства та усталеній судовій практиці, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), зокрема, у разі необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження. 
Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким  ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 може бути продовжений  без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи захисника адвоката Булін-Соколової Т.С., яка підтримала вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення та інші. 
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено на підставі ст. 36 КУпАП за санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не спростовує висновків суду щодо його винуватості у вчиненні ним правопорушенні, передбаченого ст.124 КУпАП, а тому апеляційним судом в цій частині не перевіряється.
Перевіряючи доводи ОСОБА_1 та його захисника  адвоката Булін-Соколової Т.С. щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, про доведеність вини  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 204173 від 10 вересня 2021 року,  ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 10 вересня 2021 року о 13 год. 26 хв., в м. Івано-Франківську, по вул. Вовчинецька, 26, керував транспортним засобом «Volkswagen CC», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – поліцейським взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 , з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою.
ОСОБА_1   були роз`яснені його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області. 
В протоколі зазначені свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 їх анкетні дані, правильність яких засвідчена їх власноручними підписами.
До протоколу про адміністративне правопорушення додано пояснення свідків, відео з реєстратора, відеозапис, направлення. 
Працівниками поліції ОСОБА_1    видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, а посвідчення водія було вилучено. 
У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено, що особа від дачі пояснень відмовився.
В протоколі про адміністративне правопорушення міститься відмітка працівника поліції про те, що особа, яка притягається до відповідальності, відмовилась від підписання протоколу.
В матеріалах справи наявні оригінал та копія протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .  
Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП. 
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1   є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.
Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1   був ознайомлений з тим, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1). 
Відеозаписи долучені до матеріалів справи містять відомості про те, що працівником поліції було ознайомлено ОСОБА_1 зі змістом протоколу, який відмовився від підписання протоколу про ознайомлення його із правами та місцем розгляду справи в суді, а також відмовився підписатися в протоколі про його ознайомлення зі змістом протоколу та отримання його копії. 
ОСОБА_1 неодноразово наголошував працівникові поліції про те, що не буде підписуватись в протоколі.
В матеріалах справи наявна копія протоколу про адміністративне правопорушення, однак відеозаписи з нагрудної камери працівника поліції свідчать про те, що працівник поліції намагався вручити копію протоколу, дії працівника поліції свідчили про виконання ним своїх обов`язків щодо її вручення особі, яка притягається до відповідальності, однак останній відмовлявся від отримання копії протоколу та його підписання.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у тому випадку, коли недотримання обов`язку повідомити у встановленому законом порядку про обвинувачення, трапилось з вини обвинуваченого, то він не може стверджувати про порушення прав сторони захисту (Ердоган проти Туреччини,  Камбел і Фелл проти Сполученого Королівства)
Сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що процесуальна поведінка ОСОБА_1   під час складання протоколу про адміністративне правопорушення свідчила про те, що він не бажав використовувати надані йому права з метою ефективного захисту своїх інтересів та намагався своїми діями ускладнити працівникам  поліції виконання покладених на них обов`язків. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції  вбачається, що водій ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом та причетність до дорожньо-транспортної пригоди. 
В  ході спілкування із водієм ОСОБА_1   у працівника поліції виникла підозра, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим він запропонував водію пройти огляд на визначення стану сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного приладу або в медичному закладі, після чого водій транспортного засобу відмовився від проходження огляду. 
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що ОСОБА_1 не були роз`яснені його права та обов`язки, оскільки відеозапис свідчить про неодноразове роз`яснення працівником поліції ОСОБА_1   його прав та обов`язків.
На відеозаписі зафіксовано, що на неодноразові пропозиції працівниками поліції водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу або у медичному закладі,  ОСОБА_1 категорично відмовився. При цьому, ОСОБА_1 пояснював свою відмову від проходження огляду тим, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди він не перебував у стані алкогольного сп`яніння та вжив спиртні напої вже після її вчинення. 
Працівником поліції ОСОБА_1 були роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння  та повідомлено, що у разі відмови від проходження такого огляду стосовно водія буде складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. 
Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення,  має безсторонній характер,  що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Зокрема, зі змісту відеозапису вбачається, що саме водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, що не заперечується правопорушником.
Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції  наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 . 
Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення апелянта до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.  
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. 
Зі змісту матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції  наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 . 
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовного дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.
До матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та відмову у проходженні огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки в порушення принципу безпосередності дослідження доказів останні не допитувались у судовому засіданні . 
Разом з тим, вищевказані письмові пояснення свідків не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення щодо висновку суду про доведеність вини  ОСОБА_1   у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити  обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті. 
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи  ОСОБА_1   та його захисника про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку та погоджувався пройти відповідний огляд у медичному закладі після того, як транспортний засіб буде евакуйований з місця дорожньо-транспортної пригоди. 
Перевіряючи вищевказані доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння  або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції  тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не може бути звільнений від адміністративної відповідальності на підставі ст.17 КУпАП, оскільки не діяв в умовах крайньої необхідності, перебуваючи в стані необхідної оборони чи був у стані неосудності. 
Відмова водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння  поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу та  в медичному закладі мотивована необхідністю скористатись послугами захисника утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, оскільки хоча і виглядає як намагання  діяти відповідно до закону, однак за своїм змістом спрямована на невиконання вимог п.2.5 ПДР.
Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку. 
Водій транспортного засобу може відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння як до проведення відповідного огляду так і під час проведення такого огляду.
Апеляційним судом не встановлені обставини, які свідчать про те, що працівниками поліції були порушені вимоги ст.266 КУпАП та, що останні зловживаючи своїми повноваженнями, сфальсифікували докази по справі. 
Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що огляд на стан сп`яніння взагалі не проводився, оскільки водій відмовився від проходження такого огляду. 
За змістом ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
При цьому закон передбачає необхідну присутність двох свідків у тому випадку, якщо не можливо застосувати технічні засоби відеозапису. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
В даному випадку, суд дійшов до правильного висновку, що матеріали адміністративної справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та відмовився від проходження огляду у медичному закладі, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Викладене підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у відповідності до вимог закону; відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції. 
Факт відмови водія транспортного засобу від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння встановлюється судом на підставі належних та допустимих доказів.  
Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння  або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене  ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до національного законодавства, особу, яка вперше вчинила правопорушення, крім корупційних злочинів, може бути звільнено від відповідальності, якщо буде визнано, що на час розгляду провадження вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.
Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом у стані сп`яніння належить до правопорушень із досить високим ступенем суспільної небезпеки, оскільки порушує безпечні умови дорожнього руху, створює реальну загрозу іншим учасникам дорожнього руху і може призвести до тяжких наслідків. 
За таких обставин, закриття провадження щодо особи, яка вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з тим, що вказане діяння є малозначним або втратило суспільно небезпечність є неприпустимим. 
Разом з тим, зі змісту матеріалів справи вбачається, що на даний час ОСОБА_1 перестав бути суспільно небезпечним, оскільки під час військової агресії Російської Федерації на території України та в умовах  запровадження Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 воєнного стану, проходить військову службу та діючи у складі ВСУ  боронить свободу та суверенітет держави від російського агресора. 
Проходження військової служби під час воєнного стану істотно змінило умови життєдіяльності ОСОБА_1 та свідчить про те, що останній не вчинятиме порушень, які стосуються безпеки дорожнього руху і перестав бути суспільно небезпечним. 
Зокрема, зі змісту клопотання  начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 13.01.2023 року вбачається, що останній просить не позбавляти ОСОБА_1 водійських прав, оскільки останній, діючи під час військового стану в умовах надмірного навантаження, постійно виконує завдання на службовому автомобілі щодо комплектування численності та підвищення боєздатності ЗСУ. 
Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що з часу вчинення правопорушення пройшов доволі тривалий час протягом якого ОСОБА_1 не вчиняв правопорушень, довів своє виправлення та перестав бути суспільно небезпечним, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції, звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, оголосити йому усне зауваження  та закрити провадження внаслідок зміни обстановки.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП ,-
                                                    п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу задовольнити частково. 
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124, ст.130 ч.1 КУпАП скасувати. 
Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та оголосити йому усне зауваження. 
Закрити провадження в справі на підставі ч.2 ст.284 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                    О.П. Васильєв