КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
           
Справа № 361/1900/22                                                                                 Головуючий у 1-й інст. - Петришин Н.М.
Апеляційне провадження  №22-ц/824/3454/2023                                                                 Доповідач - Рубан С.М.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
        26 січня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                   головуючого судді  Рубан  С.М.
                                   суддів                     Заришняк Г.М., Кулікова С.В. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, -
 
В С Т А Н О В И В :
 
 У травні 2022 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, в якому просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 25 038 грн - страхового відшкодування моральної шкоди та 150 228 грн - страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника в особі чоловіка. 
 
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24 вересня 2019 року приблизно о 12 годині 30 хвилин на вул. Лагунова в с. Княжичі, в районі будинку №31, що на території Броварського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «NISSAN QASHQAI», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухаючись в смузі для руху в бік центру села допустив зіткнення із велосипедистом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухаючись по зустрічній смузі для руху, в зустрічному напрямку, різко змінив напрямок руху зліва на право відносно напрямку руху автомобіля та виїхав на смугу для руху автомобіля в бік центру села, де відбулося зіткнення. У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень помер в Броварській ЦРЛ Київської області. За фактом дорожньо-транспортної пригоди слідчим управління Головного управління Національної поліції у Київській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №12019110000000717. 
 
Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29 грудня 2019 року кримінальне провадження №12019110000000717 від 24 вересня 2019 року закрито за відсутністю в діяннях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
 
Посилаючись на ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України та п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказував, що в результаті вищезазначеного зіткнення та наслідків від нього у вигляді смерті потерпілого, його близьким родичам, а саме дружині - ОСОБА_1 , завдано матеріальну та моральну шкоду.
 
Відповідно до п. 27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач в рахунок відшкодування шкоди просила стягнути з відповідача 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку у розмірі 25 038 грн та згідно п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку у розмірі 150 228 грн - страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника в особі чоловіка. 
 
Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2022 року в  задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
 
Не погоджуючись з заочним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги  ОСОБА_1 задовольнитив повному обсязі.
 
Вказує, що суд першої інстанції ухвалив помилкове рішення, оскільки дійшов висновку, що відповідач не повинен відповідати за завдання шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю водія ОСОБА_3 , що призвело до загибелі чоловіка позивача, оскільки відсутня вина водія у дорожньо-транспортній пригоді, а отже цей випадок є не страховим. 
 
Зазначає, що відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки застрахована у відповідача, тому на нього покладається обов`язок відшкодувати потерпілому завдану шкоду незалежно від наявності вини водія забезпеченого транспортного засобу.
 
Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу до суду не надавався.
 
Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
 
Ухвалюючи заочне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, щоОСОБА_3 не було притягнуто до кримінальної відповідальності через відсутність в його діях складу злочину, отже, відповідач ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» не повинна відповідати за завдання шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю водія ОСОБА_3 , що призвело до загибелі чоловіка позивача, оскільки відсутня вина водія у цьому ДТП, а отже цей випадок не є страховим.
При цьому, судом також враховано, що позивач має право вимагати відшкодування шкоди на загальних підставах, встановлених ЦК України, тобто заявивши позов безпосередньо до володільця джерела підвищеної небезпеки.
 
Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного. 
 
Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки №3019268558115180 про дорожньо-транспортну пригоду 24 вересня 2019 року о 11 годині 25 хвилин в с. Княжичі, на вул. Марії Лагунової, 20, Броварського району Київської області, в районі будинку №31, наїзд на велосипедиста, що рухався у зустрічному напряму, за участю автомобіля марки «NISSAN QASHQAI», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_4 , що загинув (а.с.15-16).
 
Матеріали справи містять копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , серії  НОМЕР_2 , виданим Виконавчим комітетом Княжицької сільської ради Броварського району Київської області від 25 вересня 2019 року та довідку про причину смерті до форми №106/о №458 з якої вбачається, що потерпілий помер через кровотечу, численні переломи кісток скелета з ушкодженням внутрішніх органів (а.с.22-23).
 
Постановою слідчого управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області від 29 грудня 2019 року закрито кримінального провадження №12019110000000717 від 24 вересня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за відсутністю в діянні водія ОСОБА_3  складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (а.с. 17-21).
 
Зокрема, в постанові вказано, що згідно висновків інженерно-технічної експертизи за експертною спеціалізацією «дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод» №12-1/2969 від 23 грудня 2019 року, проведеної Київським експертно-криміналістичним центром МВС України встановлено, що:
 
-         за даних дорожніх обставин водій автомобіля марки «NISSAN QASHQAI», номерний знак НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України;
-         в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля марки «NISSAN QASHQAI», номерний знак НОМЕР_1 не мав технічної можливості уникнути зіткнення із велосипедистом шляхом застосування екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки для руху;
-         за даних дорожніх обставин з технічної точки зору велосипедист повинен був діяти відповідно до п.п.10.1, 10.4 та 11.3 Правил дорожнього руху України;
-         в даній дорожньо-транспортній ситуації велосипедист мав технічну можливість уникнути зіткнення із автомобілем марки «NISSAN QASHQAI», номерний знак НОМЕР_1 шляхом виконання вимог п.п.10.1, 10.4 та 11.3 Правил дорожнього руху України;
-         з технічної точки зору, у діях велосипедиста вбачаються невідповідності вимогам до п.п.10.1, 10.4 та 11.3 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди .
Також в постанові вказано, що ОСОБА_4 порушив вимоги правил дорожнього руху, а саме, п.1.3, 10.1., 10.4, 11.3.
 
Причиною смерті ОСОБА_4 стало порушення ним Правил дорожнього руху, про які вказано в постанові про закриття кримінального провадження від 29 грудня 2019 року.
 
Водій не мав технічної можливості уникнути зіткнення із велосипедистом шляхом застосування екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки для руху, що призвело до наїзду на велосипедиста ОСОБА_4 .
 
Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_4 загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
 
На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «NISSAN QASHQAI», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» за полісом №АО1784166 (а.с.35, 39-41).
 
ОСОБА_1 є дружиною померлого  ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 04 травня 1960 року (а.с. 26).
 
Крім того, в родинних стосунках із загиблим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди перебував син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5).
 
Відповідно до копії довіреності №287 від 04 бересня 2021 року ОСОБА_1 уповноважила свого сина ОСОБА_5 бути представником в будь-яких страхових компаніях, в тому числі до ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.», в поліції, в органах внутрішніх справ, в органах прокуратури, комісіях або будь-яких інших підприємствах, установах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності з питань, пов`язаних із захистом її прав та інтересів та з питань отримання страхових виплат (компенсацій) після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.46-47).
 
Матеріали справи містять копію пенсійного посвідчення ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 виданим Київським Броварським РУПФУ від 08 лютого 2006 року та акт про засвідчення факту перебування на утриманні від 19 серпня 2021 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого чоловіка ОСОБА_6 (а.с.30-31).
 
22 вересня 2020 року позивач направила до ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву на виплату страхового відшкодування у зв`язку із моральною шкодою, що належить ОСОБА_1 - дружині загиблого ОСОБА_4 , які отримає її представник згідно довіреності ОСОБА_5 (а.с.36-37).
 
22 вересня 2020 року позивач направила до ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» заяву на виплату страхового відшкодування у зв`язку із  втратою годувальника (а.с.38).
 
Згідно змісту відповіді ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» від 04 листопада 2020 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування з підстав відсутності вини водія забезпеченого транспортного засобу та з посиланням на те, що даний випадок не є страховим (а.с. 39-41).
 
Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується  в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується  у випадках, встановлених законом.
 
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
 
Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до частини першої статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
 
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
 
Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
 
Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. 
 
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. 
 
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
 
Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
 
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). 
 
Згідно із статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. 
 
Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
 
Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
 
Згідно із пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. 
 
Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.
 
Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
 
Пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
 
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
 Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20).
 
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.», як страховик забезпеченого транспортного засобу внаслідок експлуатації якого настала смерть ОСОБА_4 безпідставно відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування з посиланням на ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
 
Як вже встановлено судом, дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої загинув чоловік позивача сталася 24 вересня 2019 році.
 
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 1 січня 2019 року становив 4 173 грн. 
 
Отже враховуючи вищезазначене відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду позивачу 25038,00грн (4173,00*12 = 50076,00/2), оскільки, окрім, позивача особою, що має право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю потерпілого є син потерпілого ОСОБА_5 , тому сума виплати проводиться у рівних частинах.
 
Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» моральної шкоди в розмірі 25 038 грн. підлягають задоволенню.
 
Позивачем заявлена вимога про стягнення з ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.»відшкодування майнової шкоди, пов`язаної із втратою годувальника в розмірі 150 228 грн.
 
Доводи позивача про те, що ОСОБА_1 є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю чоловіка, оскільки на день його смерті перебувала на його утриманні, а тому мала право на страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника, колегія суддів вважає обґрунтованими, виходячи з наступного.
Згідно ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
 
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
На підтвердження наявності права на одержання матеріальної компенсації у зв`язку з втратою годувальника, позивач надала наступні докази, що заробіток загиблого був основним і постійним джерелом існування:
-         акт про засвідчення факту перебування на утриманні від 19 серпня 2021 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого чоловіка ОСОБА_6 (а.с.31);
-         довідку про розмір пенсії ОСОБА_1 , з якої вбачається, що позивач отримувала пенсію за віком і на момент смерті чоловіка отримувала пенсію у розмірі 2 000 грн (а.с.32);
-         довідку про розмір пенсії ОСОБА_4 , з якої вбачається, що потерпілий отримував пенсію за віком, яка на момент смерті становила 5 152 грн 79 к. (а.с.32);
-         довідку №06-15/563к від 08 липня 2021 року, видана відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області, згідно якої позивач та потерпілий проживали однією сім`єю (а.с.34).
-          
Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
 
        Тобто, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.
 
Як вже встановлено судом,  дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 24 вересня 2019 року за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої загинув чоловік позивача, є страховим випадком, тому у страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана із смертю потерпілого, а її розмір визначено відповідно до положень пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
 
Відповідно до 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
 
Згідно п. 1,2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. 
 
Шкода відшкодовується:
 
1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);
 
2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;
 
3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;
 
4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;
 
5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
 
Отже відповідно до вищезазначеного відповідач зобов`язаний відшкодувати шкоду пов`язану із втратою годувальника в особі чоловіка у розмірі 150 228, 00 грн (4173,00*36). 
 
Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника в особі чоловіка в розмірі 150 228 грн підлягають задоволенню.
 
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
На підставі вищевикладеного, враховуючи, що судом неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та наявним доказам, судом допущено неправильне застосування норм матеріального права  та порушено норми процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
                                      
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.
 
Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2022 року - скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.
 
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
 
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» (код ЄДРПОУ 32404600, місце знаходження: м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, буд. 4, корпус 6-А) на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) шкоду пов`язану із втратою годувальника в розмірі 150 228, 00 грн та моральну шкоду в розмірі 25 038, 00 грн.
 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.       
 
            Головуючий                                    

              Судді