Справа № 309/2689/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       07 березня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючого: судді Джуги С.Д.,
суддів: Кожух О.А., Кондора Р.Ю.
з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Хустської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області, на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2021 року у складі судді Довжанина М.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Хустської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно,-
в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року пзивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Хустської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно.
Позов мотивовано тим, що він використовує земельну ділянку, площею 0,0218 га, кадастровий номер 2110800000:01:024:0035, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , призначену для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, згідно договору оренди земельної ділянки від 18.03.2020 року.
На вказаній земельній ділянці ним, було збудовано нежитлову будівлю (крамницю). Однак, до цього часу вказана будівля не є зареєстрованою у встановленому законом порядку та на неї відсутні правовстановлюючі документи.
Під час побудови даної будівлі ним було дотримано всі технічні норми та не порушено прав інших осіб, що підтверджується відповідним технічним звітом спеціаліста. Вважає, що питання набуття ним права власності на вказану нежитлову будівлю необхідно вирішити у судовому порядку, оскільки іншого пособу для набуття права власності у нього на даний час немає.
За вказаних обставин позивач просив визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності на нежитлову будівлю (крамницю), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2021 року заявлений позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю (крамницю), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погодившись із вказаним рішенням, в порядку ст.352 ч.1 ЦПК України як особа, яка не брала участі в справі, в якій суд вирішив питання про її права та обов`язки, Хустська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказано, що судом не враховано вимоги ст.ст. 331, 182 ЦК України, якими врегульовано набуття права власності на нерухоме майно; судом залишено поза увагою, що питання оформлення права власності на самочинне будівництво не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати наявність спору про право; суд не врахував, що спірний об`єкт є самочинним будівництвом, яке розпочато без належного дозволу, без затвердженого проекту, без отримання сертифікату (декларації) про введення його в експлуатацію, що є істотним порушенням будівельних норм і правил. Зазначено, що порушення інтересів держави полягає в тому, що визнання в судовому порядку права власності порушує встановлений законодавством порядок набуття права власності на майно. Оскільки органи уповноважені державою на здійснення відповідних функцій в спірних правовідносинах не забезпечили належний захист інтересів держави шляхом оскарження незаконного судового рішення, прокурор вступає у вказану справу в інтересах держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області,так як дані органи здійснюють повноваження у сфері державного архітектурно-будівельного контролю. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року залучено до участі у справі Державну інспекцію архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області, як правонаступника Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області.
В судовому засіданні прокурор Роман М.С. підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.
Представник позивача адвокат Лосяков Г.О. в судовому засіданні заперечив подану апеляційну скаргу, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість, та недоведеність прокурором порушення інтересів держави і підстав представництва прокурором інтересів держави в суді.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач – Хустська міська рада визнала позов, визнання відповідачем позову суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. 
Однак з даним висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, оскільки судом допущено неповне зясування всіх обставин, що мають значення для справи, та порушено норми матеріального і процесуального права.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає, підлягає скасуванню з огляду на наступне.
Матеріалами справи встановлено, що рішенням Хустської міської ради від 18.03.2008 р. №685 позивачу ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання в оренду в АДРЕСА_1 , площею 0,0218 га для ведення комерційної діяльності – облаштування торгівельного закладу та передано в оренду терміном на 2 року дану земельну ділянку.
20.03.2008 року між Хустською міською радою та позивачем ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0218 га за адресою в АДРЕСА_1 строком на 2 роки.
18.03.2020 року між Хустською міською радою та позивачем ОСОБА_1 укладено додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки від 20.03.2008 за адресою в АДРЕСА_1 , площею 0,0218 га на той самий строк - 5 років і на тих самих умовах, а саме продовжити його до 18.03.2026 року. 
З технічного паспорту на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, виготовленого 15.10.2020року ФОП ОСОБА_2 на замовлення позивача, вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 , збудована нежитлова будівля (крамниця) загальною площею 37,7 кв.м.
Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності - ТОВ «Раліті- О» ринкова вартість будівлі (крамниця) АДРЕСА_1 , становить 86603 грн.
Згідно інформаційного листа відділу містобудування та архітектури Хустської міської ради від 16.10.2020 №049/19, громадська будівля (крамниця) в АДРЕСА_1 відповідає (не суперечить) вимогам державних будівельних норм України, та містобудівній документації на місцевому рівні.
Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження від 16.10.2020р., затвердженого ФОП ОСОБА_3 , встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації вказаної громадської будівлі, при умові забезпечення безбар`єрного доступу мало мобільних груп населення до будівлі, а саме для входу в будівлю, на рівень площадки, забезпечити зовнішнім пандусом з ухилом 8% та огорожею з поручнями. 
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Із змісту статті випливає, що для того, щоб будівництво не було самочинним, необхідною є наявність таких вимог: земельна ділянка повинна бути відведена для зведення житлового будинку, будівлі, споруди або іншого нерухомого майна; повинен бути належним чином оформлений дозвіл на забудову або належно затверджений проект; при забудові не були здійснені істотні порушення будівельних норм і правил.
Згідно із ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).
За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті  15 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України).
Звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право (пункт 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва»). Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.
Верховний Суд у постанові від 25.08.2020 по справі № 760/21223/17-ц зазначає, що вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил.
Крім того, Верховний Суд зауважує, що на підставі частини 3 статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина 3 статті 375 ЦК України).
При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038- VI , а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34,37 цього Закону).
Матеріалами справи доведено, що нежитлова будівля (крамниця)загальною площею 37,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яке просить визнати за ним позивач, збудована без одержання містобудівних умов та обмежень, технічних умов, без розроблення і затвердження проектної документації на будівництво та отримання дозволу на виконання будівельних робіт, що є самочинним будівництвом.
В матеріалах справи відсутні дані, які б підтверджували, що позивач звертався до компетентних державних органів про прийняття самочинно побудованої будівлі до експлуатації і вказане питання було предметом розгляду даних органів, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.
Суд першої інстанції не врахував вищенаведені обставини справи, задовольнив позов, виходячи з того, що відповідач (Хустська міська рада) визнав позов у повному обсязі і визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, проте не врахував, що визнання відповідачем позову суперечить закону та порушує права та законні інтереси інших осіб, зокрема органу уповноваженого на здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, нагляду та оформлення права власності на нерухоме майно.
Суд першої інстанції також залишив поза увагою, що у спірних правовідносинах належним відповідачем має бути і Державна архітектурно-будівельного інспекція, яка на момент розгляду справи і ухвалення рішення судом першої інстанції, здійснювала повноваження у сфері державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, оскільки рішення про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва стосується прав, інтересів та (або) обов`язків даного органу.
За наведених обставин суд першої інстанції неправомірно визнав за позивачем право власності на нежитлову будівлю (крамницю), перебравши на себе всі функції органів, що уповноважені на здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, нагляду та оформлення права власності на нерухоме майно. 
Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до п.3 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
У випадках, визначених цим Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (п. 2 ч.1ст. 2 Закону).
Згідно з положеннями ч.3ст.23 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».
У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств.
Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).
Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Подаючи апеляційну скаргу на оскаржуване рішення, прокурор значив, що порушення інтересів держави полягає у тому, що визнання в судовому порядку за відсутності законних підстав права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна порушує встановлений законодавством порядок набуття права власності на майно, оскільки прийняття рішення щодо введення об`єкта нерухомого майна в експлуатацію відноситься до компетенції вищевказаного уповноваженого органу. 
Державна архітектурно – будівельна інспекція в особі Управління Державної архітектурно – будівельної інспекції у Закарпатській області, як орган, який на момент розгляду справи та подання апеляційної скарги, що уповноважений державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, забезпечує реалізацію державної політики у сфері містобудування та архітектури, не залучалися до участі у справі, та не забезпечили належний захист інтересів держави, в тому числі і щодо оскарження судового рішення. 
Таким чином у даній справі прокурором доведено законні підстави для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах.
Відповідно до ч.1 п.1,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.
З врахуванням наведеного рішення суду першої інтонації підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову задоволенні позову з вищенаведених підстав. 
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Апелянтом за подання апеляційної скарги сплачено 1260 грн. судового збору, дана сума підлягає стягненню з позивача на користь апелянта.
Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 367, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Хустської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області, задовольнити.
Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2021 року скасувати, ухваливши у справі нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Хустської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Закарпатської обласної прокуратури 1260 грн. сплаченого судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 17 березня 2023 року . 

Головуючий : 
Судді: