ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2023 року	Львів	Справа № 380/15070/22 пров. № А/857/16953/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді –доповідача                                                                             Іщук Л. П.,
суддів –                                                                                                                     Обрізка І. М., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2022 року, ухвалене головуючим суддею Брильовським Р.М. у м. Львові, у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2022 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Львівської митниці, в якому просить визнати протиправним і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2022/210229/2 від 12.10.2022.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що   при поданні митної декларації, за якою було відмовлено у випуску товарів, а також згодом, на вимогу, позивачем надана вичерпна кількість документів, які підтверджують ціну імпортованого товару. У правовідносинах, що склалися, не було продажу імпортованих товарів і, як наслідок, жодних платежів від відправника одержувачу не відбувалось. У зв`язку з наведеним декларантом не було застосовано метод визначення за ціною договору, а застосований інший метод, зазначений у пункті 2 частини першої статті 57 МК України. Стверджує, що усі транспортні витрати, які поніс ФОП ОСОБА_1 за Договором про надання послуг з декларування та митного оформлення товару/вантажу, транспортного експедирування включені у заявлену митну вартість. Зазначає, що митний орган діяв незаконно, здійснював коригування безпідставно та вибірково, суб`єктивно, обираючи вартість за одиницю товару значно вищу, ніж зазначена в базах даних митниці.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно не врахував те, що чинним законодавством не визначено обов`язкового подання зовнішньоекономічного договору при здійсненні імпортної операції. Твердить позивач, що такий документ, як заявка до договору перевезення, не визначається серед документів, які митниця має повноваження витребовувати, а неподання такого документа жодним чином не може випливати на заявлену митну вартість. Скаржник звертає увагу суду на відсутність у митного органу обґрунтованих сумнівів у правильності зазначення декларантом митної вартості, позаяк, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість, відповідач повинен вказати, які складові митної вартості не є підтвердженими та які документи необхідно подати для підтвердження конкретного показника.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (Україна) та Компанія «Ha№s im Gluck Verlags GmbH» (Німеччина) домовились про те, що «Ha№s im Gluck Verlags GmbH» безоплатно передасть виключне право на видавництво та розповсюдження настільної гри Carcasso№№e 3.0 ФОП ОСОБА_1 (а.с.24, 89).
26.09.2022 року компанією «Ha№s im Gluck Verlags GmbH» було виставлено рахунок-проформу, у якому вказано, що умови оплати є безкоштовними, а ціна товару вказана виключно з метою інформування митниці про ціну товару (а.с.13).
На виконання Рахунку-проформи б/н від 26.09.2022 декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №UA209140/2022/104866 від 05.10.2022 р. в якості підстави для застосування другорядного методу (2ґ  резервний метод) було надано наступні документи, які містять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її, зазначені у графі 44 митної декларації: Рахунок-проформа б/н від 26.09.2022(а.с.13); договір про надання транспортно-експедиційних послуг №23/09-001 від 23.09.2022(а.с.17-18); договір про надання послуг з декларування та митного оформлення товару/вантажу, транспортного експедирування №ТЕ02072022/01 від 02.07.2022(а.с.19-20); заявка до договору про надання послуг з декларування та митного оформлення товару/вантажу, транспортного експедирування №ТЕ02072022/01 від 02.08.2022 (зворот а.с.20); рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №5729 від 28.09.2022(а.с.21); автотранспортна накладна б/н від 28.09.2022; митна декларація Республіки Польща №22PL451010E1112507 від 30.09.2022(а.с.22); пояснювальний лист за місцем вимоги від 07.10.2022(а.с.24); комерційна пропозиція (а.с.15).
Під час здійснення митного контролю за митною декларацією від 05.10.2022 №UA209140/2022/104866 (далі - МД) було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення документах, а саме: пакувальний лист (Packi№g list) б/н від 26.09.2022; рахунок-проформу (Proforma i№voice) б/н від 26.09.2022; автотранспортну накладну (Road co№sig№me№t №ote) б/н від 28.09.2022; декларацію про походження товару (Declaratio№ of origi№) б/н від 26.09.2022; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №5729 від 28.09.2022; договір про надання послуг митного брокера №ТЕ02072022/01 від 02.07.2022; договір (контракт) про перевезення №23/09-001 від 23.09.2022; договір (контракт) про перевезення №ТЕ02072022/01 від 02.07.2022; інший документ, що використовується у міжнародній практиці замість договору (контракту) б/н 26.09.2022; інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом "єдиного вікна" з використанням електронних засобів передачі інформації (в якості відомостей про документ зазначається ідентифікатор справи, згенерований інформаційною системою та переданий декларанту в автоматичному режимі) - №9056193; інші некласифіковані документи - інформація по товару 1 від 27.09.2022 року.
12.10.2022 Львівською митницею прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/210229/2, в графі 33 якого було вказано: «Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 54 МКУ здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. В рамках реалізації положень статей 52,53,54,55,58,335 Митного кодексу України, за результатами опрацювання документів наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин: для здійснення розрахунку митної вартості декларантом невірно обрано метод визначення - 2ґ резервний; митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за резервним методом, оскільки не відповідає умовам ст. 64 Митного кодексу України та ст. 7 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року. Використання таких даних не відповідає вимогам Тлумачних приміток до ст. 7 Угоди про застосування статті VII ГАТТ. Не надано всіх документів, що підтверджують числові значення, використані для розрахунку митної вартості(а.с.90).
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав повний перелік витребуваних документів, не спростував сумнівів митниці щодо заявленої митної вартості та не довів, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в т.ч. обрано метод визначення митної вартості товарів, що не дало можливості митниці перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі та стало підставою для визначення митної вартості митним органом, а інакше таку вартість визначити не було можливості.
Апеляційний суд, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 51 Митного кодексу України (далі  МК України) митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм МК України.
Згідно з ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена особа зобов`язані надавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товару відповідно до ч. 5 ст. 54 МК України митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.
Відповідно до п. 2 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 01 липня 2021року №476 (далі - Методичні рекомендації) митний орган вчиняє дії щодо аналізу,  виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів за вказаною ВМД, серед них зокрема: вивчення характеристик товарів, які впливають на рівень їх митної вартості; перевірки включення/не включення складових митної вартості; порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено (джерелом інформації, відповідно до розділу 5 Методичних рекомендацій, слугував спеціалізований програмно-інформаційний комплекс ЄАІС ДФС); перевірки наявності розбіжностей у документах, які підтверджують митну вартість товарів.
Відповідно до п. 4 розділу 2 Методичних рекомендацій за результатами роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків посадова особа здійснює заходи, передбачені статтею 54 МК України.
Вказаною статтею визначається право митного органу письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 МК України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визначення митної вартості.
Митним кодексом України (ст. 49, 54) встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, і саме митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою - визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційній інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Порядок визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається відповідно до розділу III МК України.
Згідно з ч. 5 ст. 54 МКУ митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості має право:
- упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документу чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;
- письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 МКУ додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі- продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно з  ч. 3 ст. 53 МКУ у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була Фактично сплачена або підлягає сплаті за пі товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості, з точки зору її повноти і правильності (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди).
Відповідно до п.2 та п.10 ст.58 МК України та відповідно до підпункту 2 п.2 ст.52 МК України декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті, який при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості в разі наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Суд встановив, що під час здійснення митного контролю за митною декларацією від 05.10.2022 №UA209140/2022/104866 було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення вищевказаних документах, та митним органом виявлено наступне: відсутній зовнішньоекономічний договір; відсутні відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; некоректно заповнені гр. 16,22 ЦМР; у наданому договорі на перевезення п. 1,5 зазначено, що конкретні умови перевезення зазначаються у Заявках, які є невід`ємною частиною договору, але Заявки до митного оформлення не надані.
Поряд з цим, суд першої інстанції слушно звернув увагу на те, що сам декларант визнає, що товар постачався не за договором купівлі-продажу і оплаті не підлягав.
При цьому, контракт є тим документом, що підтверджує митну вартість товарів, подання якого чітко передбачене п.2 ч.2 ст. 53 Митного кодексу України, умови якого засвідчують ціну товару, умови поставки, оплати тощо, що і входить до складових митної вартості.
Як вже встановлено, у наданому договорі на перевезення у п. 1.5 зазначено, що конкретні умови перевезення зазначаються у Заявках, які є невід`ємною частиною договору, натомість така Заявка до митного оформлення не надана.
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що саме у заявці на перевезення, яка є невід`ємною частиною договору перевезення, вказані основні умови договору перевезення і ненадання даного документа виключає можливість встановити таку складову митної вартості як вартість перевезення до митного кордону України.
Враховуючи вищенаведене, відповідач дійшов вірного висновку про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару (згідно інформації позивача товар не є об`єктом купівлі-продажу).
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі обставини є підставою для наявності обґрунтованих сумнівів у відповідача щодо достовірності поданих декларантом відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості, та витребовування додаткових документів.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом.
Частинами 4-5  статті 58 МК України  встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Статтею 64 МК України  встановлено, що у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у  статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Відповідно до частини 2 статті 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості. (*) b) Під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або i) з порівнюваними кількостями, або ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту. (*) c) Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту b) цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.
Згідно з приміткою 4 до пункту 2 статті 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі формулювання підпунктів a і b дозволяє стороні визначати вартість для митних цілей єдиним способом чи то (1) на базі цін, які певний експортер встановлює за імпортований товар, чи (2) на базі загального рівня цін на подібний товар.
В даному контексті слід зазначити, що позивач в позовній заяві та апеляційній скарзі визнає те, що ціна, зазначена у проформі-інвойсі, не відображає дійсну вартість товару, є лише ціною поліграфічної продукції, отже, не може братися за основу для визначення митної вартості, отже, декларант використав фіктивну вартість товару, що суперечить п.7 ч.3 ст.64 МК України та ст. VII ГАТТ.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 53 МК України декларанту було надіслано повідомлення про надання документів на підтвердження митної вартості, а саме:1) рахунок-проформа; 2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують  вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 10) виписку з бухгалтерської документації; 11) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 12) копію митної декларації країни відправлення; 13) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, витребування додаткових документів у позивача було обумовлене необхідністю оцінки наявних ризиків щодо можливого заниження митої вартості, необхідністю у зв`язку з цим перевірки даних щодо правильності формування ціни на задекларований товар, а також підтвердження того наскільки обґрунтованим є декларування митної вартості товару за ціною, нижчою , ніж та, що вже наявна в митного органу щодо ідентичного товару, а також законодавчо закріплене право митного органу упевнитись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, яке кореспондується з обов`язком декларанта надавати відомості для підтвердження митної вартості, які повинні базуватися на підтверджених документально об`єктивних даних, та піддаватися обчисленню.
Суд зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. З цією метою вони мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України. Митниця може вимагати, а декларант має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності визначення митної вартості товару. Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митного органу щодо підтвердження митної вартості товарів.
Як вбачається з матеріалів справи, на вимогу митниці декларантом надано наступні додаткові документи: скріншоти з роздрібною вартістю (джерело cundo.de/en/mini-expansions містить вартість додаткових карток до основного комплекту гри, посилання на джерело made- in-china.com є неактивним, окрім того,зазначене посилання не є коректним, оскільки країна -виробник товару, що декларується - Німеччина); заявка на перевезення; експортна МД; інформативний лист-пояснення від імпортера, Інші надані додатково документи дублюють надані раніше: проформа інвойс, рахунок на транспортні витрати, договір на брокерське обслуговування, комерційна пропозиція, договір на транспортування.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано зробив висновок, що позивач не надав повний перелік витребуваних документів, не спростував сумнівів митниці щодо заявленої митної вартості та не довів, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в т.ч., обрано метод визначення митної вартості товарів, що не дало можливості митниці перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі та стало підставою для визначення митної вартості митним органом, а інакше таку вартість визначити не було можливості.
За результатами розгляду всіх наданих декларантом документів Львівська митниця дійшла висновку, що відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору (якого немає - відсутній договір купівлі-продажу як і сама зовнішньоекономічна операція купівлі-продажу) щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - третій статті 53 МК України.
Відповідно до частини 4 статті 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Тобто кожен учасник консультацій повинен надати наявну у нього знеособлену інформацію про митні оформлення ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, чи товарів, які не є ідентичними чи подібними (аналогічними), однак співпадають по опису та коду товару згідно УКТЗЕД. І за результатами таких консультацій та обміну інформацією вже і приймається рішення.
Згідно з ст.57 МК України митним органом проведено консультації з декларантом.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість застосування митницею наступних методів визначення митної вартості, а саме, методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МК України) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МК України) та методу 2г (ст.63 МК України) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості, а тому, підставно застосовано метод 2ґ (ст. 64 МК України).
Відповідач зазначає, що джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала: МД UA100330/2022/443588 від 05.09.2022т.З. (розрахунок 5010*11,82 Євро/ шт. = 59218,2), 59218,2*36 ,1682+65112,71 = 2206928,41/4179/36,5686 = 14,442 дол. США за кг).
Поряд з цим, суд першої інстанції слушно звернув увагу на те, що у гр.6 Декларації митної вартості декларант самостійно обрав резервний метод визначення митної вартості, а тому покликання апелянта на безпідставність визначення такої вартості відповідачем за методом 2ґ, колегія суддів оцінює критично.
У гр.7  Декларації митної вартості  "Обгрунтування обрання методу визначення митної вартості із зазначенню причини незастосування основного методу" Декларації митної вартості декларант зазначив: " Митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з відсутністю операції купівлі-продажу. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме: метод 2 (ст.59 МК України) та метод 3 (ст.60 МК України) з причини відсутності у декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, метод 4 (ст.62 МК України) та метод 5 (ст.63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості у декларанта."
На підставі встановленого суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що, як у рішенні митного органу, так і в Декларації митної вартості, зазначено про відсутність складових митної вартості товару.
Колегія суддів апеляційного суду також погоджується з судом першої інстанції про те, що відповідач прийшов до правильного висновку, що за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин: для здійснення розрахунку митної вартості декларантом невірно обрано метод визначення - 2ґ резервний; митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за резервним методом, оскільки не відповідає умовам ст. 64 Митного кодексу України та ст. 7 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року. Використання таких даних не відповідає вимогам Тлумачних приміток до ст. 7 Угоди про застосування статті VII ГАТТ. Не надано всіх документів, що підтверджують числові значення, використані для розрахунку митної вартості.
Також судом першої інстанції обґрунтовано відхилено покликання позивача на необгрунтування митним органом при здійсненні коригування неможливості застосувати основний метод - вартість операції, оскільки у спірному рішенні Львівської митниці детально зазначено підстави його прийняття та зазначено, як законодавчі норми, так і фактичні обставини, які стали підставою для визначення митної вартості імпортованого позивачем товару. Крім того, в спірному рішенні митниці зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований метод, обраний декларантом.
Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення відповідача про коригування митної вартості товару від 12.10.2021 № UA209000/2022/210229/2 відповідає вимогам, передбаченим Митним кодексом України.
Крім того, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.
Керуючись статтями  311,  315,  316,  321,  322,  325 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  фізичної особи-підприємця ОСОБА_1   залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2022 рокув справі №380/15070/22- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк