УХВАЛА

01 березня 2023 року 
м. Київ
справа №560/6819/22
адміністративне провадження № К/990/787/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,
суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,
перевіривши касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року у справі №560/6819/22 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд" про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2022 року ОСОБА_1 пред`явив позов до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд", у якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження №63621930 від 16 листопада 2020 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що при відкритті виконавчого провадження відповідач не дотримала вимог частини другої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання боржника.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року, позов задоволено:
- визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни про відкриття виконавчого провадження №63621930 від 16 листопада 2020 року.
- стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни.
3 січня 2023 року відповідач подала касаційну скаргу до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), направши її засобами поштового зв`язку.
У скарзі просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 липня 2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року у справі №560/6819/22.
30 січня 2023 року Верховний Суд постановив ухвалу, якою залишив касаційну скаргу без руху й надав скаржниці десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків касаційної скарги. 
Суд указав, що скаржниці необхідно: 1) подати касаційну скаргу у новій редакції, в якій чітко перелічити судові рішення, які оскаржуються, із зазначенням правильних дат їхнього ухвалення та меж оскарження, 2) надати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, де вказати підстави пропуску з наданням відповідних доказів їх поважності, 3) додати копії касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.
Копія указаної ухвали доставлена в електронний кабінет скаржниці 30 січня 2023 року.
Також копії вказаної ухвали вручена скаржниці 7 лютого 2023 року згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0102937355790.
У строк, встановлений для усунення недоліків, скаржниця подала до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги, направивши її засобами поштового зв`язку 9 лютого 2023 року.
До заяви скаржниця долучила: 1) клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року у справі №560/6819/22; 2) касаційну скаргу на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року у справі №560/6819/22 в новій редакції відповідно до кількості учасників справи.
Скаржниця просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 липня 2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року у справі №560/6819/22.
В обґрунтування підстав касаційного оскарження послалася на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України та вказала про необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 липня 2021 року у справі №380/9335/20, щодо застосування частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
У цій справі спір виник з приводу рішення приватного виконавця, а саме постанови про відкриття виконавчого провадження №63621930 від 16 листопада 2020 року.
Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази, які б підтверджували вказане приватним нотаріусом у виконавчому документі місце проживання боржника за адресою у місті Києві. Приватний виконавець порушив правила територіальної діяльності приватних виконавців, оскільки, володіючи інформацією про місце реєстрації позивача (боржника), яке не належить до його виконавчого округу, прийняв виконавчий документ з іншого виконавчого округу, що суперечить Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки виконавчий документ приймався відповідачем до виконання не за місцем проживання, перебування боржника чи знаходження його майна, суд дійшов висновку, що у приватного виконавця були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження.
Суд першої інстанції застосував норми Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 380/7750/20, від 15 липня 2021 року у справі №380/9335/20, від 26 серпня 2021 року в справі №460/6848/20.
Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення місцевого суду, послався на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30 квітня 2020 року у справі №580/3311/19. 
У постанові від 30 квітня 2020 у справі №580/3311/19 Верховний Суд підтримав висновки судів попередніх інстанцій про протиправність винесення приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження не за зареєстрованим місцем проживання боржника.
Як видно з касаційної скарги, спірним питанням є тлумачення положень статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» у контексті визначення місця проживання боржника, а також питання наявності у приватного виконавця обов`язку перевіряти перед відкриттям виконавчого провадження зазначені у виконавчому документі відомості стосовно місця проживання боржника.
У цьому контексті слід зауважити, що Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі.
Так, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 липня 2021 року у справі №380/9335/20 дійшов висновку, який стисло полягає в тому, що виконавець має реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. Такі дії відповідатимуть вимогам частини другої статті 2 КАС України, яких приватний виконавець має дотримуватись. Натомість саме лише зазначення місця проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою. 
У вказаній постанові Верховний Суд зауважив, що відповідні висновки раніше були викладені у постанові від 31 березня 2021 року в справі №380/7750/20 і вони є правильними й відсутні підстави для відступлення від такої правової позиції.
Суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого суду відповідно до указаної позиції Верховного Суду.
Колегія суддів не вважає за необхідне відступати від згаданого висновку.
На тлі цього наявні підстави для відмови у відкритті касаційного провадження в справі.
Разом з цим, необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду, має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України.
Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.
У цьому контексті слід зауважити, що скаржник не обґрунтував необхідність відступлення від сформованого висновку Верховного Суду щодо застосування норми права.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, які відповідають висновкам Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. 
З урахуванням викладеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на підставі пункту 6 частини 1 статті 333 КАС України.
За таких обставин, суд не вирішує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.
Керуючись статтею 333 КАС України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року у справі №560/6819/22 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд" про визнання протиправною та скасування постанови.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

..........................

...........................

...........................
Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду