ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2023 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи 496/6113/21
Апеляційне провадження № 22-ц/813/2980/23
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого - Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач), 
суддів – Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С., 
розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Альфа-Банк» на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14 березня 2022 року, постановлене під головуванням судді Горяєва І.М., 
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позов
21.12.2021 року акціонерне товариство «Альфа-Банк» в особі представника (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07.09.2018 року у розмірі 160 853,61 гривень.
Позов обґрунтовано наступним.
Банк і відповідач уклали Угоду про надання особистого кредиту № 501063764 (далі-кредитний договір), відповідно до умов якої позивач зобов`язався надати відповідачу кредит. 
Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумах, строки та на умовах, що передбачені договором та Додатком № І до нього – Графіком погашення кредиту.
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит, а відповідач, у порушення умов договору, свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 22.11.2021 року має прострочену заборгованість 160 853,61 грн.. а саме: за кредитом- 75 982,59 грн.; по відсотках - 8,62 грн.; по комісії – 74 662,40 грн. У зв`язку із систематичним порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому нараховано неустойку і станом на 22.11.2021 року, розмір неустойки становить: штраф – 10 200 грн.
Посилаючись на зазначені обставини Банк просив про задоволення позову.
Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси(п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України).
Відповідач ОСОБА_1  з 21.01.2022 року обізнаний про наявність позовної заяви Банка в суді першої інстанції, що підтверджується рекомендованим повідомленням про повернення поштового відправлення суду першої інстанції без вручення з відміткою про відсутність ОСОБА_1  за адресою місцезнаходження, а саме,за адресою місця реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 (а.с.31,36,37,37 зворот).
Відповідач ОСОБА_1 не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на позовну заяву Банка.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 14.03.2022 року з відповідача на користь Банка суд стягнув заборгованість у розмірі у розмірі 86 191,21 грн., з яких: заборгованість за кредитом – 75 982,59 грн., заборгованість по відсотках - 8,62 грн., штраф – 10 200 грн. З відповідача на користь Банка суд стягнув судові витрати у розмірі 1 292,86 грн. Суд відмовив Банку у позові про стягнення з відповідача заборгованості за комісією станом на 22.11.2021 року у розмірі 74 662,40 грн.
Судове рішення мотивовано тим, що вимоги Банка в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, за відсотками і штрафом є обґрунтованими та доведеними. Вимоги в частині стягнення заборгованості по комісії суд вважав такими, що не ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги та відзив на скаргу
07.09.2018 року ОСОБА_1 підписано оферту на укладення угоди про надання кредиту №501063764, яка надрукована на бланку Банка. Згідно вказаної оферти, ОСОБА_1 запропонував Банку укласти угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в Банку, який між ним та Банком. Умовами для укладення угоди є: тип кредиту: «Кредит готівкою»; сума кредиту: 93 327,93 грн.; процентна ставка річних: 0,01 %, (тип ставки фіксована); строк кредиту: 24 міс. Під час користування кредитом пропонує Банку надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та Договором за надання яких пропонує встановити комісійну винагороду, а саме: а) за надання кредиту 0,00% від суми кредиту, зазначеної в цій оферті на укладення угоди без ПДВ; б) за обслуговування кредиту: за період з 1-го місяця по 4-й місяць користування кредитом – 0,00% від суми кредиту, зазначеної в цій оферті без ПДВ; за період з 5-го місяця користування кредитом по 24-й місяць користування кредитом 4,00% від суми кредиту, зазначеної в цій оферті без ПДВ; Дата повернення кредиту 07.09.2020 року. Для повернення заборгованості за угодою пропонує використовувати рахунок № 29094501063764, відкритий у Банку. Кредит надається позичальнику для власних потреб. Розмір – 86 095,88 грн., спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в Банку.
Відповідна оферта укладена з врахуванням Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженої постановою Правління Національного банку України 08.06.2017 року № 49 (далі-Правила від 08.06.2017 року № 49), де зазначено «ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом)».
Посилання суду на пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 (далі Правила від 10.05.2007 року № 168 ) - є недоречним та помилковим, так як зазначені правила втратили чинність 10.06.2017 року на підставі прийняття Правил від 08.06.2017 року № 49.
Суд першої інстанції в рішенні посилається на законодавство, яке на момент укладання оферти №501063764 від 07.09.2018 року, втратило чинність і тому не може бути застосовано.
Посилання суду на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 року у справі № 524/5152/15, є недоречним, так як у зазначеній постанові розглядається угода, укладена 27.05.2008 року і на той час відповідні правила щодо комісії діяли, однак у даному випадку кредитний договір укладений 07.09.2018 року.
З 10.06.2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», що є спеціалізованим законом. До 10.06.2017 року ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» складалася із 13-ти частин і містила обмеження щодо встановлення комісійної винагороди у споживчих кредитних договорах. З 10.06.2017 року ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» складається із однієї частини наступного змісту: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування"». Новий Закон України «Про споживче кредитування») та підзаконній акт передбачають можливість встановлення комісійної винагороди та процентів у договорах про споживче кредитування. Згідно ч.12 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» «загальні витрати за споживчим кредитом» - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
За аб. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності).
Починаючи із 10.06.2017 року діють Правила від 08.06.2017 року №49.
У додатку №1 до Правил від 08.06.2017 року №49 «Методика розрахунку загальної вартості кредиту для споживача» загальним витратам за споживчим кредитом (ЗВСК) де окрім процентів передбачається комісія та інші обов`язкові платежі, а саме: «ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові супутні послуги (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.». Додатком №2 до Правил від 08.06.2017 року №49 передбачається Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, в якій передбачаються окрім процентів наступні платежі: за ведення рахунку, за РКО, комісія за надання кредиту, інші послуги банку.
Тобто починаючи із 10.06.2017 року у договорах споживчого кредитування є можливим зазначати комісійну винагороду, окрім процентів.
В постанові Верховного Суду від 26.12.2019 року по справі № 467/55/19 зазначено наступне: «Проаналізувавши підстави звернення до суду, норми законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, положення оспорюваного позивачем договору, Верховний Суд дійшов висновку, що стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції яка діяла до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» (набрав чинності 10 червня 2017 року) на яку посилався позивач, як на підставу задоволення позову, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки на момент укладення спірного договору діяла інша правова норма, яка підлягає застосуванню. Тобто вказані посилання заявника є необґрунтованими і фактично зводяться до помилкового тлумачення правових норм, які регулюють спірні правовідносини.»… Ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у старій редакції не передбачала можливості встановлення комісійної винагороди, а відповідно в сукупності зі ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів суди приходили до висновку, що умова про комісійну винагороду є неправомірною та не справедливою. Починаючи із 10.06.2017 р. ЗУ «Про споживче кредитування» передбачена можливість нарахування комісійною винагороди окрім процентів. Наразі ст. 11. ЗУ «Про захист прав споживачів» змінена та у відносинах споживчого кредитування встановлює пріорітет ЗУ «Про споживче кредитування», тобто ставити питання про несправедливість умови договору про комісійну винагороду, коли вона прямо передбачена законом та умовами договору в тому числі з сукупною вартістю кредиту є великою помилкою.».
Посилаючись на зазначені обставини Банк просить скасувати рішення суду від 14.03.2022 року в частині відмови у стягненні заборгованості за комісією в сумі 74 662,40 гривень і ухвалити нове рішення в цій частині про стягнення з відпровідача заборгованості за комісією.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.04.2022 року задоволено клопотання представника Банка і Банку поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду від 14.03.2022 року за апеляційною скаргою від 28.04.2022 року (а.с.74).
Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси(п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України).
Виходячи з вимог п.1 ч.8 ст. 128 ЦПК України, відповідач ОСОБА_1 з 12.07.2022 року обізнаний про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Банка на рішення суду від 14.03.2022 року, що підтверджується повідомленням про невручення ОСОБА_1 поштового відправлення апеляційного суду за адресою реєстрації відповідача: АДРЕСА_2 (а.с.84,87).
Відповідач ОСОБА_1 не скористався правом надати відзив, заперечення або пояснення на апеляційну скаргу.

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи Банку у позові про стягнення комісії в розмірі 74 662,40 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що: Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.12.2019 року у справі № 524/5152/15 зробив висновок, що «положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок, тому є нікчемними»; стягнення суми заборгованості за платою за управління кредитом за користування кредитом на умовах визначених в договорі не ґрунтується на положеннях закону.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду в цій частині зважаючи на наступне.

Фактичні обставини справи встановлені апеляційним судом 
07.09.2018 відповідач ОСОБА_1 підписав оферту на укладення угоди про надання кредиту № 501063764,  згіднодо умов якої Банк зобов`язався надати відповідачу кредит. 
Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумах, строки та на умовах, що передбачені договором та Додатком № І до нього – Графіком погашення кредиту.
Зокрема, згідно оферти, анкети-заяви, паспорту споживчого кредиту, Додатку №1 до угоди про надання кредиту і акцепту пропозиції на укладення угоди ОСОБА_1 запропонував Банку укласти угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в Банку, укладений між відповідачем та Банком. Умовами для укладення угоди є: тип кредиту: «Кредит готівкою»; сума кредиту: 93 327,93 грн.; процентна ставка річних: 0,01 %, (тип ставки фіксована); строк кредиту: 24 міс. Під час користування кредитом пропонує Банку надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та Договором за надання яких пропонує встановити комісійну винагороду, а саме: а) за надання кредиту 0,00% від суми кредиту, зазначеної в цій оферті на укладення угоди без ПДВ; б) за обслуговування кредиту: за період з 1-го місяця по 4-й місяць користування кредитом – 0,00% від суми кредиту, зазначеної в цій оферті без ПДВ; за період з 5-го місяця користування кредитом по 24-й місяць користування кредитом 4,00% від суми кредиту, зазначеної в цій оферті без ПДВ; Дата повернення кредиту 07.09.2020 року. Для повернення заборгованості за угодою запропонував використовувати рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у Банку. Кредит надається позичальнику для власних потреб. Розмір – 86 095,88 гривень, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в Банку (а.с.7-11,14).
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав і надав відповідачу кредит в розмірі і на умовах визначених угодою про надання кредиту № 501063764 від 07.09.2018 року.
Відповідач, у порушення умов договору, свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 22.11.2021 року має прострочену заборгованість у розмірі 160 853,61 грн., з яких заборгованість: за кредитом- 75 982,59 грн.; по відсотках - 8,62 грн.; по комісії – 74 662,40 грн. Крім того, у зв`язку із порушенням відповідачем своїх обов`язків зі сплати кредиту, відповідно до умов кредитного договору Банк нарахував неустойку у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн.
21.12.2021 року Банк звернувся із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07.09.2018 року у розмірі 160 853,61 грн. (а.с.2-6).
Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 14.03.2022 року позов Банка задоволений частково. З відповідача на користь Банка суд стягнув заборгованість у розмірі у розмірі 86 191,21 грн. і відмовив Банку у позові про стягнення з відповідача заборгованості за комісією станом на 22.11.2021 року у розмірі 74 662,40 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права 
Між сторонами виникли правовідносини з кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.  Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:  сплата неустойки (ст. ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 610 ч.1, 611 ч.1 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).
Згідно із ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції від 15.11.2016 року), цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
За змістом ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»).
Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.
Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Постановою Національного банку України від 08.06.2017 року № 49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Правила від 08.06.2017 року № 49), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про національний банк України», «Про споживче кредитування» і встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.
Згідно з п. 8 Правил від 08.06.2017 року № 49 Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил.
Суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відмову Банку у позові щодо стягнення заборгованості за комісією станом на 22.11.2021 року в розмірі 74 662,40 грн., оскільки неправильно застосував норми ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка була чинна до 15.11.2016 року і норми Правил від 10.05.2007 року № 168. 
Правовідносини сторін виникли 07.09.2018 року, а отже регулюються ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції з 15.11.2016 року, ст. ст.1, ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (Закон від 15.11.2016 року), Правилами від 08.06.2017 року № 49.
З матеріалів справи вбачається і не  спростовано відповідачем, що 07.09.2018 року ОСОБА_1 підписав оферту на укладення угоди про надання кредиту № 501063764,  згіднодо умов якої Банк зобов`язався надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумах, строки та на умовах, що передбачені договором та Додатком № І до нього – Графіком погашення кредиту.
Зокрема, згідно оферти, анкети-заяви, паспорту споживчого кредиту, Додатку №1 до угоди про надання кредиту і акцепту пропозиції на укладення угоди ОСОБА_1 погодився з умовами Банку і зобов`язався під час користування кредитом сплачувати комісійну винагороду наступним чином: а) за надання кредиту 0,00% від суми кредиту, зазначеної в цій оферті на укладення угоди без ПДВ; б) за обслуговування кредиту: за період з 1-го місяця по 4-й місяць користування кредитом – 0,00% від суми кредиту, зазначеної в цій оферті без ПДВ; за період з 5-го місяця користування кредитом по 24-й місяць користування кредитом 4,00% від суми кредиту, зазначеної в цій оферті без ПДВ (а.с.7).
Кредитний договір у вигляді оферти, укладений між ОСОБА_1 і Банком з врахуванням вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції з 15.11.2016 року, ст. ст.1, ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та Правил від 08.06.2017 року № 49, і, у встановленому законом порядку, не визнаний недійсним.
Станом на 22.11.2021 року, за розрахунками Банку, відповідач має прострочену заборгованість у розмірі 160 853,61 грн., з яких заборгованість з комісії – 74 662,40 грн. (а.с.15).
Розмір заборгованості з комісії, визначений Банком, відповідач ОСОБА_1 , у встановленому законом порядку, не спростував.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості з комісії підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення в цій частині про задоволення позову.
Приймаючи до уваги, що висновки суду першої інстанції в частині відмови у позові про стягнення заборгованості з комісії не відповідають вимогам закону, суд в цій частині порушив норми матеріального права, а саме, не застосував норми ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції з 15.11.2016 року, ст. ст.1, ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», п.8 Правил від 08.06.2017 року № 49, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Судові витрати
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).
Колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу представника Банку і скасовує рішення суду в частині, тому Банк має право на відшкодування судових витрат у вигляді судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанцій у розмірі 3 619,20 грн., які документально підтверджені (а.с.64). 
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Альфа-Банк» – задовольнити.
Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14 березня 2022 року в частині відмови у позові про стягнення заборгованості з комісії станом на 22.11.2021 року у розмірі 74 662,40 гривень – скасувати.
Позов акціонерного товариства «Альфа-Банк» про стягнення заборгованості з комісії станом на 22.11.2021 року у розмірі 74 662,40 гривень – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ 23494714) заборгованість з комісії станом на 22.11.2021 року у розмірі 74 662,40 гривень, а також судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанцій у розмірі 3 619,20 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Головуючий 

Судді: