Справа № 127/11568/22 
Провадження № 33/801/58/2023
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач: Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року                                                                               м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., за участі захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Ковальова В. О., розглянувши апеляційну скаргу адво-ката Ковальова Вадима Олеговича на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2022 року про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікацій-ний номер НОМЕР_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , за частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 31 травня 2022 року серії ДПР18 № 266669, складеного о 10.55 годині у м. Вінниці по вул. Київській, 175 інспектором взводу № 2 роти № 1 БУПП у Вінницькій об-ласті ДПП старшим лейтенантом поліції Гордійчук В. П., вдень 31 травня 2022 року о 10.35 годині у м. Вінниці по вул. Київській, 175 водій  ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», державний номер-ний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: не-природня блідість обличчя, тремтіння пальців рук, зіниці, які не реагують на світло. Від проходження у встановленому законом порядку огляду у лікаря-нарколога водій відмовився у повному обсязі на місці зупинки автомобіля, що зафіксовано нагрудною боді-камерою поліцейського № 467748. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП. 
Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2022 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністратив-ного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тися-чі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гри-вень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 496,20 гривень судового збору. 
Не погоджуючись із такою постановою судді суду першої інстанції, захисник ОСОБА_2 адвокат Ковальов В. О. оскаржує її в апеляційному порядку, просить дану постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення у діях його підзахисного. Адвокат вважає оскаржувану постанову суду незаконною, винесеною за невідповідності викладених у постанові обставин дійсним фак-тичним обставинам справи, невірної оцінки доказів, на підставі недопустимих доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Адвокат зазначає, що згідно з поясненнями ОСОБА_2 він був зупинений на пос-ту при в`їзді у місто, Правил дорожнього руху не порушував, від проходження огляду не відмовлявся, однак, поїхати до медичного закладу для освідування не міг, оскільки поспішав. Натомість, досліджені судом докази не доводять обста-вин вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення. Так, адво-кат зазначає, що наданий працівниками поліції відеозапис події, всупереч вимог закону є неповним, складається з двох частин, на ньому не зафіксований ряд об-ставин, зокрема, те, що спершу поліцейський повідомив про наявність у ОСОБА_1 ознак стану алкогольного сп`яніння, запропонував пройти огляд на місці зупинки, на що ОСОБА_2 погодився, а коли він як водій вийшов з автомобіля, тоді поліцейський висловився про наявність у нього ознак нарко-тичного сп`яніння, запропонував проїхати до лікаря-нарколога. ОСОБА_2 повідомив, що наркотичних засобів не вживає та поспішає зі своїм това-ришем на роботу. ОСОБА_2 запропоновано підписати протокол про ад-міністративне правопорушення, у такому випадку поліцейським не вилучати-меться посвідчення водія, а транспортний засіб не буде поміщений на арешт-майданчик. А вже у суді ОСОБА_2 надаватимуться пояснення з приводу цієї події. Дані обставини, на думку адвоката, підтверджуються тим, що у пер-шій частині відеозапису поліцейський тримає в руках посвідчення водія ОСОБА_1 , а вже у другій частині відеозапису поліцейський повідомляє, що посвідчення водія у ОСОБА_2 відсутнє, а особу водія встановлено на підставі застосунку «Дія». Одночасно адвокат ставить під сумнів пояснення поліцейської ОСОБА_3 , надані у ході судового розгляду, щодо встанов-лення особи ОСОБА_2 , оскільки це суперечить відеозапису, здійсне-ному іншим поліцейським, з якого не убачається, що водій пред`являв телефон для отримання інформації із застосунку «Дія». У свою чергу поліцейська у су-довому засіданні пояснила, що безперервна відеофіксація не здійснювалася у зв`язку із відсутністю технічної можливості. Разом з тим, адвокат, посилаючись на відеозапис, зазначає, що його підзахисному не озвучувалися ознаки сп`янін-ня, тоді ж як поведінка останнього була звичайною; поліцейськими не роз`яс-нювалися права та обов`язки водія, не роз`яснювалися наслідки відмови від проходження огляду. Крім того, з огляду на неповноту відеозапису під час складення протоколу про адміністративне правопорушення мали бути залучені свідки. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, за-слухавши у судовому засіданні пояснення по апеляційній скарзі захисника Роз-бицького Ч. В., як особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне. 
Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм про-цесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не дослі-джувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з пунктом другим частини восьмої статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адмі-ністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясу-вання обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до норм статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністра-тивне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та ін-ші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснення-ми особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при роз-гляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирі-шення справи.
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відпо-відальність за керування транспортними засобами особами в стані алкоголь-ного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вжи-вання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Час-тиною другою цієї статті встановлена адміністративна відповідальність за пов-торне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Згідно з вимогами пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій по-винен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний ог-ляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янін-ня або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Ураховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, об`єктивна сторона цього правопорушен-ня полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також у передачі керування транспорт-ними засобами особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння, а так само і в ухи-ленні осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Згідно з положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транс-портних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або пе-ребування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 ро-ку за № 1413/ 27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Відповідно до пункту дванадцятого згаданої ви-ще Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лі-карських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з озна-ками, визначеними у пункті четвер-тому розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. 
Пунктом восьмим Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що зни-жують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 ( зі змінами ), передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від про-ведення огляду у закладі охорони здоров`я поліцейський у присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазна-чає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
З матеріалів цієї справи, зокрема, протоколу про адміністративне право-порушення від 31 травня 2022 року серії ДПР18 № 266669, складеного о 10.55 годині у м. Вінниці по вул. Київській, 175, у цей день 31 травня 2022 року о 10.35 годині м. Вінниці по вул. Київській, 175 водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», державний ноерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродня блідість обличчя, тремтіння пальців рук, зіниці, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога водій відмовився на місці зупинки автомобіля, що зафіксовано нагрудною боді-камерою поліцейського № 467748. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху. До протоколу про адміністративне правопорушення додане направлення на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_2 до медичного закладу Кому-нальне некомерційне підприємство «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради» з метою виявлення стану сп`яніння у зв`язку із вияв-леними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, зіниці, які не реагують на світло, неприродня блідість обличчя. Також у матеріалах справи наявний рапорт поліцейської, якою складений протокол про адміністра-тивне правопорушення, де зазначено, що працівниками поліції був зупинений транспортний засіб «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 . Під час спілкування із водієм ОСОБА_2 у нього виявлені явні ознаки наркотичного сп`яніння ( звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродня блідість обличчя, тремтіння пальців рук ). Водієві було запропоно-вано у встановленому законом порядку пройти огляд на стан сп`яніння, на що останній відмовився. Крім вказаного до справи долучений відеозапис з нагруд-ної камери поліцейського, яким зафіксована подія за участі водія ОСОБА_2 , яка мала місце 31 травня 2022 року. 
 
Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, що виразилося у його відмові від проходження огляду на стан нар-котичного сп`яніння, суд першої інстанції дійшов висновку, що його вина ціл-ком доведена матеріалами справи. За наявних фактичних обставин, що мають місце у цій справі, у діях ОСОБА_2 убачається склад адміністративно-го правопорушення, передбаченого указаною нормою матеріального права, оскільки він відмовився пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння. 
З висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній поста-нові від 20 грудня 2022 року, слід погодитися, вони є вірними, об`єктивними, справедливими.
Оскаржуючи постанову судді суду першої інстанції, адвокат вказує на не-повноту відеозапису з нагрудної боді-камери поліцейського, а також на те, що цей відеозапис складається з двох частин, відповідно, у зв`язку із цим полі-цейськими мали б бути залучені свідки для оформлення відмови водія від про-ходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Однак апеляційний суд із такими доводами скарги повністю погодитися не може. Так відповідно до частини другої статті 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час прове-дення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а у разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про ад-міністративне правопорушення. Зі змісту даної норми закону убачається обов’-язок поліцейського застосовувати технічні засоби відеозапису під час фіксуван-ня огляду водія на стан сп`яніння та передумови для необхідності залучення свідків. Тобто, у разі відмови водія від проходження медичного огляду, у випадку проведення відеозапису нагрудною камерою такої відмови, наступне залучення свідків є недоцільним, зважаючи, що вони не були присутніми у момент висловлення відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння. У випадку стосовно ОСОБА_2 поліцейськими здійснювалася відеофік-сація події за участі самого водія, а відповідний відеозапис у встановленому порядку долучений до матеріалів справи. 
Суд погоджується з доводами скаржника, що долучений відеозапис скла-дається з окремих двох частин, однак він є послідовним, з нього чітко убача-ється, що працівниками поліції водію пропонувалося пройти огляд на стан нар-котичного сп`яніння у медичному закладі, на що ОСОБА_2 одразу ж від-мовився, пояснивши, що поспішає, відповідно поліцейський запитав чи обіз-наний ОСОБА_2 зі своїми правами, чи розуміє він наслідки відмови від проходження огляду, на що останній схвально кивнув. Відповідно надалі поліц-ейськими був складений протокол про адміністративне правопорушення. Тобто, за таких обставин належить стверджувати про правомірність дій поліцейських та відсутність необхідності залучення свідків події для наступного оформлення адміністративних матеріалів. Крім того, слід зазначити, що факт ненадання су-ду повного відеозапису не змінює відомостей, інформації, що з нього безспірно слідує, та даних у тій частині, які були представлені для дослідження суду. Необхідно констатувати, що вказані дані, фактичні обставини справи узгоджу-ються з іншими доказами у справі у їх сукупності. Відсутність повного, безпе-рервного відеозапису обставин події не спростовує належним чином зафік-сованої відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я.
Щодо аргументів скарги про те, що особа ОСОБА_2 не встановлю-валася за допомогою застосунку «Дія», адже згідно відеозапису не убачається, що водій пред`являв поліцейському власний телефон, то такі аргументи скарги цілком спростовуються долученим до справи відеозаписом. 
Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейсь-кого суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.
Вимога пункту першого статті 6 Конвенції щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною у залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не вста-новлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регу-лювання у першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності у ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих дока-зів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Наведені в апеляційній скарзі аргументи не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуаль-ного права, вони є суб`єктивним тлумаченням скаржником окремих норм пра-ва. Аргументи скаржника не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній постанові, оскільки вина його підзахисного у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною пер-шою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. З урахуванням наведеного, вимогу апеляційної скарги про необхідність скасування оскаржу-ваної постанови суду першої інстанції апеляційний суд визнає необґрунтова-ною та не знаходить підстав для її задоволення.
У пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2008 року у справі «Романаускас проти Литви» констатований обов`язок націо-нального суду переконатися, що провадження у цілому, зокрема, спосіб отри-мання доказів, були справедливими. У справі «Бакланов проти Росії» ( рішення Європейського суду з прав людини від 09 червня 2005 року ), у справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав лю-дини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтере-сами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було до-тримано принципу законності і воно не було свавільним.
Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання об-ґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і осно-воположних свобод, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, N 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, рішення від 18 липня 2006 року ).
З огляду на викладене вище, апеляційний суд не знаходить законних, ґрун-товних та об`єктивних підстав для скасування правильної, належно умотиво-ваної та справедливої постанови судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2022 року про притягнення ОСОБА_2 до адмі-ністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.
Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 адвоката Ковальова Вадима Олеговича залишити без задоволення.
Постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20 гру-дня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за частиною першою статті 130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя 
Вінницького апеляційного суду Т. О. Денишенко