Ухвала
 
06 березня 2023 року
м. Київ
 
справа № 757/42001/21
провадження № 61-13232св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року у складі судді Бусик О. Л. та постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 
2022 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Березовенко Р. В., 
Мостової Г. І., за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представницею ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Березовенко Р. В., Мостової Г. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК «Фінілон»), про розірвання договорів банківських вкладів та стягнення коштів.
 
Позов обґрунтований тим, що між позивачкою та відповідачем укладено шість договорів банківських вкладів (депозити), з виплатою суми вкладу та суми процентів в кінці терміну дії договору. До 18 березня 2014 року банк належним чином виконував взяті на себе зобов`язання, проте згодом банком було заблоковано карткові рахунки та доступ до депозитних вкладів, які оформлені 
у відділеннях АР Крим та м. Севастополі.
 
На багаточисленні звернення позивачки до банку з вимогою повернути грошові вклади, останнім ця вимога не виконана. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду із позовом про відновлення банківського обслуговування договорів банківських вкладів: № SAMDN10000715918281, 
№ SAMDN01000715920395, № SAMDN80000730041880, № SAMDN25000725254189, № SAMDN80000736322373, № SAMDN25000734957159, шляхом розблокування особистих рахунків; переведення обслуговування зазначених депозитних рахунків до м. Одеси; стягнення з відповідача на користь позивачка суму процентів річних за фактичну кількість днів користування вкладами (з 18 березня 2014 року) протягом дії зазначених договорів.
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2016 року зазначений позов задоволено. Відновлено банківське обслуговування договорів банківських вкладів № SAMDN10000715918281, № SAMDN01000715920395, 
№ SAMDN80000730041880, № SAMDN25000725254189, № SAMDN80000736322373, № SAMDN25000734957159 , шляхом розблокування особистих рахунків та переведення обслуговування зазначених депозитних рахунків до м. Одеси. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму річних процентів за фактичну кількість днів користування вкладами (з 18 березня 2014 року) протягом дії зазначених договорів нараховану суму річних відсотків за договорами банківських вкладів: договору № SAMDN10000715918281 - 157,82 євро; за карт/рахунком НОМЕР_2 - 10 144,27 доларів США; за карт/рахунком 
НОМЕР_3 - 38 391,92 грн; за рахунком «Бонус плюс» карт/рахунком 
НОМЕР_3 - 4 258,95 грн.
 
Рішення набрало законної сили 23 лютого 2017 року.
 
У той же час договори банківських вкладів не були розірвані та продовжували бути чинними до 07 травня 2021 року, тому банк має зобов`язання перед позивачкою щодо сплати процентів за вказаними вкладами у період із 2016 року до 2021 року.
 
20 березня 2018 року на вимогу позивачки банк надав довідку про нові номери її рахунків за депозитними договорами та фактичну суму залишків на них на момент порушення, що є доказом того, що кошти позивачки знаходяться на рахунках банку.
 
29 квітня 2021 року позивачка звернулась до банку із заявою про розблокування банківських рахунків, розірвання договорів банківського вкладу та сплату їй заборгованості. Вказану заяву банк отримав 05 травня 2021 року, а 07 травня 
2021 року банк повинен був виконати вимогу позивачки у беззаперечному порядку.
 
Незважаючи на те, що національні суди всіх інстанцій неодноразово встановлювали наявність договірних відносин між сторонами, банк проігнорував вимоги позивачки, надавши загальну відповідь.
 
Станом на день звернення позивачки до суду банк має перед позивачкою заборгованість, яка складається з суми несплачених відсотків за договорами банківського вкладу № SAMDN10000715918281 за період із 18 березня 2014 року до 21 липня 2021 року та суми річних процентів за договорами банківських вкладів № SAMDN01000715920395, № SAMDN80000730041880, № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № SAMDN25000734957159 за період із 18 жовтня 
2016 року до 21 липня 2021 року, інфляційних втрат за зобов`язаннями у гривні, 3 % пені від вартості послуги за кожен день прострочення згідно з Законом України «Про захист прав споживачів».
 
Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просиларозірвати договори банківських вкладів, стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN10000715918281 
в сумі 2 003,86 євро, за договором банківського вкладу № SAMDN1000715920395 
в сумі 1 406,95 грн, заборгованість за договором банківського вкладу 
№ SAMDN80000730041880 в сумі 20 179,12 доларів США, заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN25000725254189 в сумі 24 928,56 доларів США, заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN80000736322373 в сумі 20 397,64 доларів США, заборгованість за договором банківського вкладу 
№ SAMDN25000734957159 в сумі 518 035,60 грн.
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти:
- за договором банківського вкладу від 20 квітня 2011 року 
№ SAMDN10000715918281 1 166,27 євро, проценти за період із 18 жовтня 
2016 року до 20 квітня 2021 року в сумі 368,15 євро;
- за договором від 20 квітня 2011 року № SAMDN01000715920395 вклад в сумі 278,68 грн, проценти - 87,88 грн та 45,78 грн інфляційних втрат;
- за договором від 26 жовтня 2012 року № SAMDN80000730041880 вклад в сумі 15 086,31 доларів США, 5 089,56 доларів США - проценти;
- за договором від 24 квітня 2012 року № SAMDN25000725254189 вклад в сумі 17 328,65 доларів США, 7 599,91 доларів США 91 - проценти;
- за договором від 09 липня 2013 року № SAMDN80000736322373 вклад в сумі 15 000,00 доларів США, 5 397,64 доларів США - проценти;
- за договором від 30 квітня 2013 року № SAMDN 25000734957159 вклад в сумі 86 264,61 грн та 14 169,85 грн інфляційних втрат.
 
У задоволенні іншої частини позову - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення мотивоване тим, що вимоги ОСОБА_1 про розірвання укладених сторонами договорів банківських вкладів не підлягають задоволенню, оскільки вони вважаються розірваними з 07 травня 2021 року на підставі поданої позивачкою заяви, отриманої банком 05 травня 2021 року. Вимоги позивачки про стягнення суми вкладів та відсотків, які не були стягнуті судовим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню. Оскільки між позивачкою та банком припинені правовідносини за договорами банківських вкладів, то частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини, і такі вимоги не підлягають задоволенню. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат із 01 квітня 2014 року, оскільки право позивачки на отримання інфляційних втрат відповідно до положень статті 625 ЦК України виникає лише з дати розірвання договорів, адже прострочення виконання зобов`язань за договорами банківського вкладу почалось з дати розірвання договорів, тобто з 07 травня 2021 року.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представницею ОСОБА_2 , та апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року скасовано 
в частині стягнення коштів:
- за договором банківського вкладу від 20 квітня 2011 року 
№ SAMDN01000715920395 в сумі 278,68 грн, проценти в сумі 87,88 грн та 45,78 грн інфляційних втрат;
- за договором від 26 жовтня 2012 року № SAMDN80000730041880 в сумі 
15 086,31 доларів США, 5 089,56 доларів США - проценти;
- за договором від 24 квітня 2012 року № SAMDN25000725254189 в сумі 
17 328,65 доларів США, 7 599,91 доларів США - проценти;
та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення коштів за договором банківського вкладу від 20 квітня 2011 року № SAMDN01000715920395, за договором від 26 жовтня 
2012 року № SAMDN80000730041880, за договором від 24 квітня 2012 року 
№ SAMDN25000725254189, оскільки відсутні докази наявності таких вкладів та порушених банком зобов`язань за ними, на момент звернення з позовом.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи
 
У грудні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року 
у справі № 523/9076/16, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17, Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 761/30025/16, від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18, від 23 грудня 2021 року у справі № 910/13/21. Крім того, у касаційній скарзі як на підставу для оскарження судових рішень міститься посилання на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу), а саме зазначено, що суди не дослідили зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
У січні 2023 року ОСОБА_1 через представницю ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду 
від 19 грудня 2022 року, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та ухвалити нове про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17, Верховного Суду 
від 11 листопада 2021 року у справі № 183/3248/16, від 17 листопада 2021 року 
у справі № 757/19/19, від 23 листопада 2021 року у справі № 334/2750/20, 
від 01 грудня 2021 року у справі № 757/13186/19, від 01 грудня 2021 року у справі № 757/18534/19, від 08 грудня 2021 року у справі № 644/2177/19, від 09 грудня 2021 року у справі № 201/7316/16, від 28 листопада 2022 року у справі 
№ 202/5076/19.
 
У касаційній скарзі представниця ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просила проводити розгляд справи за участі сторін.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.
 
Статтею 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи 
з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право особи бути присутньою під час розгляду справи може бути реалізовано у разі розгляду такої справи у відкритому судовому засіданні, у всіх інших випадках присутність інших осіб при розгляді справи у порядку письмового провадження чинним ЦПК України не передбачено.
 
Сторона позивача реалізувала свої процесуальні права, які відповідають принципу змагальності на стадії касаційного перегляду справи, шляхом викладення своєї позиції у касаційній скарзі. Клопотання про розгляд справи судом касаційної інстанції за участю позивача не містить обґрунтувань того, які ще важливі для справи пояснення може надати ОСОБА_1 лише особисто в суді, крім тих, які викладені письмово у касаційній скарзі.
 
Верховний Суд, виходячи із повноважень суду касаційної інстанції, який не може встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами, оцінивши характер спору та суть правового питання, яке підлягає вирішенню, вважає, що у цій справі відсутні підстави для виклику заявника в судове засідання для надання особистих пояснень на стадії касаційного перегляду справи.
 
Верховний Суд створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення 
з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, у яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
 
Ураховуючи викладене та зважаючи на відсутність необхідності виклику учасників справи для надання пояснень, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 , поданого представницею ОСОБА_2 .
 
У січні 2023 року ОСОБА_1 через представницю ОСОБА_2 подала заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі 
у розмірі 5 000,00 грн.
 
У лютому 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до суду відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , поданою представницею ОСОБА_2 , в якому заявник просить касаційну скаргу залишити без задоволення в оскаржуваній позивачкою частині, посилаючись на те, що рішення ухвалені з дотриманням вимог Закону та 
з урахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, які викладені в наведених відповідачем постановах Верховного Суду. Також просить заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу залишити без задоволення.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
 
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , поданого представницею ОСОБА_2 , про розгляд справи у судовому засіданні 
з повідомленням (викликом) учасників справи відмовити.
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про розірвання договорів банківських вкладів та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представницею ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року призначити до судового розгляду на 22 березня 2023 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                              О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний