КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №758/8235/21                                                                                           головуючий у І інстанції: Петров Д.В.
провадження 22-ц/824/2181/2023                                                                                            доповідач: Сліпченко О.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
10 січня 2023 року                                                                                       м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Суханової Є.М.
за участю секретаря: Даньшиної І.Ю.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Подільського районного суду м.Києва від 28 липня 2022 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Київського міського громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону «Муніципальна варта» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,- 
 
ВСТАНОВИВ:
В червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом, який  з урахуванням уточнень обґрунтувано тим, що він працював у Київському міському громадському формуванні з охорони громадського порядку і державного кордону «Муніципальна варта» на посаді керівника Подільського районного підрозділу.
У березні місяці він перестав отримувати заробітну плату, хоча продовжував виконувати свої посадові обов`язки. Після того, як йому не вдалося отримати від керівництва чітку відповідь про причини невиплати заробітної платні, в його інтересах адвокатом Тоцьким Б.А. було направлено адвокатський запит, у відповідь на який було надано в тому числі засвідчену копію наказу про звільнення позивача.
Як виявилося, 11 березня 2021 року позивача було звільнено.
Вказував, що в рішенні про звільнення та наказі від 11 березня 2021 року не визначено точної причини звільнення, ніяких порушень позивачем не вчинялося, пояснення не відбиралися, 
Просив визнати незаконним його звільнення оформлене наказом від 11 березня                2021 року; поновити його на посаді керівника Подільського районного підрозділу Київського міського громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону «Муніціпальна варта», зобов`язати відповідача виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу, обрахований станом на день прийняття рішення.
 
Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 28 липня 2022 року позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким позов задовольнити.
Вказує, що відповідач не має відокремлених підрозділів, а тому звільнення позивача на підставі п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, як керівника підрозділу є неможливим.
З приводу проведення внутрішнього розслідування, щодо ОСОБА_1 зауважує, що у відповідача відсутній затверджений порядок проведення розслідування, який є обов`язковим для здійснення вказаних дій. 
Зауважує, що у ОСОБА_1 не було взято пояснень, щодо імовірного порушення.
Вважає, що загальні збори не були уповноважені виключити члена формування на підставі внутрішнього розслідування. 
Посилання відповідача з приводу проведення політичної агітації та примушування купівлі авто вважає необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.  
 
В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.  
У відповідності до вимог ст.ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
 
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з боку відповідача відсутні порушення під час видачі наказу про звільнення ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
 
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1  перебував у трудових відносинах з Київським міським громадським формуванням з охорони громадського порядку і державного кордону «Муніципальна варта» з 18.03.2020 по 11.03.2021.
Згідно копії витягу з наказу № 5-к від 17.03.2020 «Про прийняття на роботу» ОСОБА_1 прийнято на посаду керівника Подільського районного підрозділу Київського міського громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону «Муніципальна варта» за сумісництвом з 18.03.2020 на 0,5 посадового окладу згідно штатного розпису, зі строком випробування три місяці.
Відповідно до акту внутрішнього розслідування від 09 березня 2021 року, проведено внутрішнє розслідування фактів вчинення керівником Подільського підрозділу ГФ «Муніципальна варта», вчинків, несумісних з його посадовими обов`язками. За результатами розслідування вирішено: виключити ОСОБА_1 з числа членів ГФ «Муніципальна варта» за вчинення проступків, що несумісні із членством в Громадському формуванні та застосувати до начальника Подільського підрозділу ГФ «Муніципальна варта» ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення, що передбачено ч. 1 ст. 41 КЗпП України - звільнення із займаної посади у зв`язку з вчиненням одноразового грубого порушення трудової дисципліни.
Згідно копії наказу № 7-к від 11 березня 2021 року «Про звільнення з посади» ОСОБА_1 звільнено з посади керівника Подільського районного підрозділу на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Частиною 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ч.1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.
 
Місцевим судом було вірно встановлено, що внутрішнім розслідуванням підтверджено наявність фактів вчинення керівником Подільського підрозділу ГФ «Муніципальна варта», вчинків, несумісних з його посадовими обов`язками. 
Згідно із копій доповідних за підписом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ім`я керівника Київського міського громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону «Муніципальна варта», останні повідомили про аморальні вчинки ОСОБА_1 та порушення ним ЗУ «Про участь громадян в охороні громадського порядку та державного кордону».
Надані відповідачем докази, зокрема доповідні записки, акт внутрішнього розслідування, в своїх сукупності підтверджуєть наявність грубого порушення трудових обов`язків керівником Подільського районного підрозділу Київського міського громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону «Муніципальна варта»  ОСОБА_1 , а тому висновки місцевого суду про відсутні порушення відповідача під час видачі наказу про звільнення ОСОБА_1 є обґрунтованими. 
З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. 
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалені судові рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.  
Рішення Подільського районного суду м.Києва від 28 липня 2022 року залишити                без змін. 
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «11» січня 2023 року.

Головуючий суддя                                                                       О.І. Сліпченко 

Судді:                                                                                              Є.М. Суханова 

                                                                                                         Л.П. Сушко