ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 р. 	Справа № 480/857/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.07.2022, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, м. Суми, по справі № 480/857/22
за позовом                  ОСОБА_1  
до                 Комісії з розгляду документів для видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Сумської обласної державної адміністрації ,                 Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації, Сумської обласної державної адміністрації                         
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Комісії з розгляду документів для видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Сумської обласної державної адміністрації (далі – Комісія, перший відповідач), Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації (далі - Департамент, другий відповідач), Сумської обласної державної адміністрації (далі – Сумська ОДА, третій відповідач), в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Сумської обласної державної адміністрації з розгляду документів для видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оформлене витягом з протоколу від 21.12.2021 року № 9-3 про визнання безпідставною видачу позивачу посвідчення особи, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи категорія 1;
- зобов`язати Комісію Сумської обласної державної адміністрації з розгляду документів для видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, повторно розглянути подання Сумської обласної державної адміністрації та додані до нього документи, щодо зміни посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорія 1, з урахуванням вимог Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Порядку видачі посвідчень особам , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 551 від 11.07.2018 року, та підтвердити позивачу статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з видачою відповідного посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії.
В обґрунтування позовних вимог зазначила про протиправність рішення Комісії щодо безпідставності видачі позивачу посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, оформленого витягом з протоколу № 9-3 від 21.12.2021, оскільки у спірних відносинах мало місце не видача посвідчення, що потребує встановлення наявності у особи відповідного статусу, а заміна посвідчення аналогічної категорії, як це передбачено п.7 постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» (далі – Постанова КМ України № 551). Враховуючи, що спірне рішення прийнято відповідачем без урахування всіх обставин у справі та відповідних доказів, якими повністю підтверджено роботу ОСОБА_1 в зоні радіоактивного забруднення, наполягала на його скасуванні в судовому порядку.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29.07.2022 по справі № 480/857/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Комісії з розгляду документів для видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Сумської обласної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації, Сумської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задоволено.
Скасовано рішення Комісії Сумської обласної державної адміністрації з розгляду документів для видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оформлене витягом з протоколу від 21.12.2021 року № 9-3 про визнання безпідставною видачу позивачу посвідчення особи, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи категорія 1.
Зобов`язано Комісію з розгляду документів для видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Сумської обласної державної адміністрації повторно розглянути подання Сумської обласної державної адміністрації та додані до нього документи, щодо зміни посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорія 1, з урахуванням вимог Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Порядку видачі посвідчень особам , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 551 від 11.07.2018 року, та підтвердити ОСОБА_1 статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з видачею відповідного посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії.
Другий відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.07.2022 по справі № 480/857/22 та прийняти постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності у позивача обов`язку повторно доводити перед органами державної влади свою належність до категорії осіб, що є учасниками наслідків ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, з огляду на встановлення їй відповідного статусу, що підтверджується довідкою МСЕК серії МСЕ від 03.10.2001 № 002055 (підтверджено другу групу інвалідності безстроково) є помилковим, оскільки вказана довідка не впливає на правовідносини, які були предметом розгляду під час встановлення позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та не є доказом знаходження та виконання робіт ОСОБА_1 у зоні відчуження. Звертає увагу, що на момент  проведення заміни посвідчень на бланк нового зразка на виконання п. 7 Постанови КМ України № 551, затверджено новий Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян», яким, поміж іншого, передбачено, що посвідчення учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС видаються на підставі, зокрема, довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження, підтвердженої первинними документами. Однак, під час аналізу особової справи позивача Департаментом було виявлено розбіжності в наявних документах, а саме одночасність виконання робіт на посаді концертмейстера у Сумському театрі ім. Щепкіна та на посаді лікаря терапевта на Поліській меблевій фабриці в період з 6 по 8 травня 1986 року, що з урахуванням ненадання будь-яких інших підтверджуючих роботу позивача у вказаний період на Поліській меблевій фабриці (тобто в зоні відчуження) документів (наказів чи розпоряджень про відрядження ОСОБА_1 до зони відчуження), та повноважень, наданих Комісії п. 11 Постанови КМ України № 551, свідчить про законність оскаржуваного рішення.  
Позивач, у направленому до суду відзиві на апеляційну скаргу, просила залишити її без задоволення, як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції - без змін. Стверджує, що довідка філії Поліської меблевої фабрики від 27.03.1995 № 37/2, яка видана позивачці на підтвердження факту її роботи за період з 6 по 8 травня 1986 року лікарем-терапевтом здравпункту Поліської меблевої фабрики, та містить відомості про виплату їй за вказаний період заробітної плати в трикратному розмірі, є документом, передбаченим пп. в) п. 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року за № 51, та відповідно є підставою для видачі їй посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Неможливість отримання документів, які слугували підставою для видачі вказаної довідки (на відсутність яких посилається апелянт, як на підставу винесення оскаржуваного рішення) пояснюється обмеженим строком зберігання таких документів, враховуючи, що з дня видачі вказаної довідки пройшло більше 35 років. Крім того, позивач наголошує, що, зокрема, довідкою МСЕК серії МСЕ від 03.10.2001 № 002055 їй підтверджено другу групу інвалідності безстроково та зазначено, що причиною інвалідності є захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що у розумінні приписів п. 11 Постанови КМ України № 551 є самостійною підставою для заміни посвідчення та свідчить про відсутність у позивачки обов`язку доводити повторно перед органами державної влади свою належність до категорії осіб, що є учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, в тому числі виконання робіт у зоні відчуження.
20.02.2023 від апелянта до суду надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких останній наполягав на відсутності підстав для задоволення позову, оскільки долучена до особової справи інформація щодо трудової діяльності ОСОБА_1 та документи особової справи на видачу посвідчення мають суттєві розбіжності та не підтверджують виконання нею робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а саме: одночасність виконання робіт на посаді концертмейстера у Сумському театрі ім. Щепкіна та на посаді лікаря терапевта на Поліській меблевій фабриці. Наполягає, що позивачем не надано жодних документів щодо її медичної кваліфікації, роботи за медичними спеціальностями та пояснень про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на посаді «лікар-терапевт», інформації про відрядження на ліквідацію наслідків аварії на ЧАЕС з Сумського театру ім. Щепкіна або зарахування до добровольчих формувань цивільного захисту населення. При цьому вказує, що судом першої інстанції всупереч норм КАС України залишено поза увагою клопотання Департаменту від 12.07.2022 № 04 про витребування документів щодо отримання позивачем медичної освіти та копії трудової книжки на підтвердження роботи на посаді лікаря терапевта на Поліській меблевій фабриці.
Щодо твердження суду першої інстанції про не надання доказів існування рішення про скасування довідок серії МСЕ від 07.10.1998 № 002961 та серії МСЕ від 03.10.2001 № 002055, повідомив, що Департаментом направлено листа № 02.2/109 від 10.01.2022 до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про результати розгляду справи ОСОБА_1 з долученням копії витягу з протоколу обласної Комісії від 21.12.2021 № 9-3. Оригінал даного витягу зберігається у особовій справі заявниці. Враховуючи встановлення факту необґрунтованої видачі позивачу посвідчення відповідної категорії та визнання її безпідставною Сумській міській раді доручено провести роботу із припинення нарахування пільг та компенсацій ОСОБА_1 з повідомленням органів Пенсійного фонду, охорони здоров`я, організацій та підприємств надавачів послуг.
З урахуванням викладеного, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.07.2022 по справі № 480/857/22 та прийняти постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.
В надісланих до суду апеляційної інстанції письмових поясненнях представник позивача, як і у відзиві на апеляційну скаргу, просив відмовити у її задоволенні. Звернув увагу суду, що листи Поліського трудового архіву не містять інформації щодо предмета доказування, оскільки ними неможливо спростувати факт праці позивача в зоні відчуження. Водночас, відсутність певних документів у архівної установи не може бути розцінена, як факт їх не існування взагалі, так як вони могли бути втрачені внаслідок неналежного зберігання, не передачі їх до архівної установи чи інших обставин.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2023 виправлено описку в ухвалах Другого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2023 по справі за апеляційною скаргою Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.07.2022 року по справі № 480/857/22 за позовом   ОСОБА_1 до Комісії з розгляду документів для видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Сумської обласної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації, Сумської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, шляхом зазначення у вступній, мотивувальній та резолютивних частинах ухвал третього відповідача по справі - Сумську обласну державну адміністрацію.
13.03.2023 представник Сумської обласної державної адміністрації на електронну адресу суду апеляційної інстанції надіслав повідомлення про отримання третім відповідачем 07.03.2023 копії апеляційної скарги Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації разом з копіями ухвал Другого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2023 та від 07.03.2023.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що експертним висновком від 24.09.1998 року № 7726 Харківської міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС підтверджено, що захворювання позивача пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 13).
27.10.1998 ОСОБА_1 видано посвідчення особи, яка постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_1 . В посвідченні зазначено: безстрокове та діє на всій території України (а.с. 10).
З 03.10.2001 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності безстроково, у зв`язку з захворюванням пов`язаним з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою МСЕК серії МСЕ № 002055 (а.с. 17).
Відповідно до витягу з протоколу № 9-3 Комісії від 21.12.2021 року, за результатами розгляду подання Сумської міської ради про заміну посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, вирішено визнати безпідставною видачу ОСОБА_1 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 № 091042 від 27.10.1998 року та вкладки до нього № 181974, виданих Сумською обласною державною адміністрацією, у зв`язку з розбіжністю в інформації про місце роботи (а. с. 20).
Позивач не погоджуючись з вказаним рішенням звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги про скасування рішення Комісії, оформлене витягом з протоколу від 21.12.2021 року № 9-3, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та протиправності спірного рішення, оскільки позивач, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що має посвідчення категорії 1 особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, статусу якого її не було позбавлено ані в судовому, ані в іншому порядку, не повинен повторно доводити перед органами державної влади виконання робіт у зоні відчуження. Отже, відповідач згідно з положеннями п. 11 Постанови КМ України № 551 мав обов`язок провести заміну посвідчення особи з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофо, а не встановлювати обставини попередньої видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Крім того, судом взята до уваги відсутність доказів існування рішень про скасування довідок серії МСЕ від 07.10.1998 № 002961 серії МСЕ від 03.10.2001 № 002055.
З метою повного, всебічного захисту та поновлення порушеного прав позивача, суд вважав за необхідне зобов`язати Комісію повторно розглянути подання Сумської ОДА та додані до нього документи щодо зміни посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорія 1, з урахуванням вимог Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Порядку видачі посвідчень особам , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 551 від 11.07.2018 року, та підтвердити позивачу статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з видачею відповідного посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії.  
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII (далі – Закон № 796-XII).
За визначенням, наведеним у ст. 9 Закону № 796-XII, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:
1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;
2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;
4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
Розділом IV Закону № 796-XII передбачено механізм соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, загальні компенсації та пільги.
Так, згідно зі ст. 10 Закону № 796-XII, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Положеннями ч.ч. 1, 4 ст. 15 Закону № 796-XII передбачено, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, видача довідок, про заробітну плату за цей період, здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а за період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Положеннями ст. 65 Закону № 796-XII встановлено, що посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року за № 51 (далі - Порядок) (який був чинним під час видачі позивачу відповідного посвідчення), посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.
Відповідно до пункту 10 абзацу 4 Порядку, посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).
Постановою КМ України № 551 від 11.07.2018 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, яким встановлено процедуру видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що передбачає видачу посвідчень громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадянам, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
На виконання приписів пункту 3 Постанови КМ України № 551 особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, видаються посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році” (категорія 1) серії А синього кольору.
Абзацом другим пункту 11 Постанови КМ України № 551 передбачено, що посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів:
- довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження;
- довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження;
Особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою.
Згідно зі статтею 12 Закону № 796-XII причинний зв`язок між захворюванням, пов`язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
Виходячи з системного аналізу приписів Постанови КМ України № 551, можна дійти висновку, що при заміні посвідчення для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які отримали інвалідність, що має причинний зв`язок з Чорнобильською катастрофою, однією з підстав для отримання посвідчення нового зразка є довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою.
Тобто отримання особою інвалідності, що пов`язана з дією іонізуючого випромінювання внаслідок ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, вже є тим юридичним фактом, з яким законодавство пов`язує право особи на заміну посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" без встановлення обов`язку такій особі доводити іншим чином її належність до вказаної категорії осіб, в тому числі шляхом надання відповідних документів про відрядження особи в населені пункти зони відчуження.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 27.10.1998 було видано посвідчення серії НОМЕР_1 (категорія 1), затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року № 501, відповідно до якого визначено статус особи, як постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. В посвідченні зазначено про його безстрокову дію на всій території України.
Також, відповідно до вкладки № 181974 до посвідчення серії НОМЕР_1 від 03.10.2001 ОСОБА_1 надано статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС без обмеження строку дії.
Довідкою МСЕК Серії МСЕ № 002055 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 03.10.2001, причина інвалідності - захворювання, пов`язане з виконанням робіт щодо ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС. Інвалідність встановлена безстроково.
Довідкою серії АГ № 002055 підтверджено втрату професійної працездатності 70% з 03.10.2001 - безстроково (а.с. 16).
Дослідивши вищевказані документи, та беручи до уваги, що відповідно до Постанови КМ України № 551 відповідна довідка є достатньою підставою та документальним підтвердженням того, що позивач має інвалідність за захворюванням, виникнення якого пов`язане з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, колегія суддів дійшла вважає, що ОСОБА_1 має право на отримання посвідчення нового зразка, а відповідач в свою чергу зобов`язаний ухвалити рішення про видачу посвідчення нового зразка. 
Колегія суддів наголошує на відсутності у позивача обов`язку доводити повторно перед органами державної влади свою належність до категорії осіб, що є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в тому числі виконання робіт у зоні відчуження у 1988 році, оскільки це питання вже досліджувалося під час встановлення їй інвалідності та попередньої видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Колегія суддів зауважує, що направлення апелянтом на адресу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради листа № 02.2/109 від 10.01.2022 про результати розгляду справи ОСОБА_1 з долученням копії витягу з протоколу обласної Комісії від 21.12.2021 № 9-3, не є рішенням про скасування довідок серії МСЕ від 07.10.1998 № 002961 та серії МСЕ від 03.10.2001 № 002055, та не спростовує викладений  у рішенні суду першої інстанції висновок про наявність у позивача певного статусу. Крім того, апелянтом до матеріалів справи копія вказаного листа (№ 02.2/109 від 10.01.2022 не приєднана. 
З огляду на вищевикладене, та беручи до уваги, що за змістом частини 3  статті 65 Закону № 796-XII посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, доводи апелянта про відсутність в особовій справі ОСОБА_1 документів на підтвердження її участі в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у 1986 році та щодо наявності в неї медичної кваліфікації є неприйнятними.
При цьому колегія суддів зазначає, що залишення поза увагою клопотання Департаменту від 12.07.2022 № 04 про витребування документів щодо отримання позивачем медичної освіти та копії трудової книжки на підтвердження роботи на посаді лікаря терапевта на Поліській меблевій фабриці (як про це зазначає апелянт у запереченнях на відзив на апеляційну скаргу) в даному випадку не призвело до неправильного вирішення спору судом першої інстанції, а тому не є підставою для скасування судового рішення.
Апелянтом не надано до суду жодних доказів, які б свідчили на користь висновку про необґрунтованість видачі посвідчення, зокрема про те, що посвідчення видано на підставі завідомо недостовірних або сфальсифікованих відомостей.
Варто також зауважити, що положеннями Закону України № 796-ХІІ було надано Кабінету Міністрів України повноваження визначати порядок видачі посвідчень, однак при цьому не врегульовано порядку, підстав та процедури позбавлення особи статусу постраждалого (потерпілого) від Чорнобильської катастрофи, а тому прийнявши спірне рішення про визнання безпідставною видачі ОСОБА_1 посвідчення, відповідач діяв всупереч статті 19 Конституції України.
Колегія суддів наголошує, що у спірних відносинах дії Комісії не відповідають "принципу належного урядування", сформованого в рішеннях Європейського суду з прав людини, адже без будь-якого належного мотивування фактично позбавили позивача статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який вона мала більше ніж 20 років, що призвело до безпідставного спонукання позивача вчинити додаткові дій щодо доведення належності до категорії учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС зі спливом більше ніж 30 років після цієї катастрофи планетарного масштабу.
          За змістом частини другої ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності передзаконом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія): з урахуванням права особи па участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Колегія суддів вважає, що позивач мала всі юридичні підстави, передбачені чинним законодавством, на отримання посвідчення оновленого зразка.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів, погоджуюється з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Комісії Сумської обласної державної адміністрації з розгляду документів для видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яке оформлене витягом з протоколу від 21.12.2021 року № 9-3 про визнання безпідставною видачі позивачу посвідчення особи, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи категорія 1.
Колегія суддів наголошує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких обираючи спосіб захисту порушеного права слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менш, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Згідно з положеннями рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнямивона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
У справі, що переглядається, умови, за наявності яких Комісія мала видати ОСОБА_1 посвідчення нового зразка, були виконані позивачем, а тому у першого відповідача був лише один вид правомірної поведінки – провести заміну наявного посвідчення на посвідчення нового зразку. За законом у контролюючого органу не було вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.
Зважаючи на те, що підставами для прийняття спірного рішення були обставини, які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанцій колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Комісії Сумської обласної державної адміністрації з розгляду документів для видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, повторно розглянути подання Сумської обласної державної адміністрації та додані до нього документи, щодо зміни посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорія 1, з урахуванням вимог Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Порядку видачі посвідчень особам , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 551 від 11.07.2018 року, та підтвердити позивачу статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з видачею відповідного посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -   

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 29.07.2022 по справі № 480/857/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова