ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою захисника Вакарчука В.І., який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Герцаївського районного суду Чернівецької області від 17 лютого 2023 року, –

У С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою,  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий центром 6525 від 14.09.2021р.), що проживає за адресом: АДРЕСА_1 , - визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн..
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп..
Згідно постанови суду, 16 лютого 2023 р. о 11 год. 20 хв., ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетину держаного кордону з України в Румунію поза встановлених пунктів пропуску через державний кордон та був затриманий прикордонним нарядом на напрямку №866 прикордонного знаку, в рейсовому автобусі ПАЗ, н.з. НОМЕР_2 , на території Герцаївської ОТГ Чернівецького району Чернівецької області, на відстані 4000 м від лінії державного кордону, чим порушив ст.ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 р..
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 204-1 КУпАП, як спроба незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.
На дану постанову районного суду захисник Вакарчук В.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану постанову незаконною, ухваленою з неповним з`ясуванням судом обставин, що має

ЄУНСС №714/257/23 Головуючий у І інстанції: Костишин Н.Я. 
Провадження №33/822/222/23 Доповідач: Станковська Г.А.
Категорія: ч.1 ст. 204-1 КУпАП 
значення для справи, з їх недоведеністю, неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.
Вказує, що постанова суду першої інстанції не є належним чином обґрунтована у контексті наявності належних доказів, а висновки суду є помилковими.
Апелянт наголошує, що був порушений визначений законом порядок на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Документи, на які послався суд першої інстанції, є недопустимими доказами у справі, т.я. отримані прикордонним нарядом з істотним порушенням прав ОСОБА_1 .. Стверджує, що прикордонний загін перевищив надані йому законом повноваження, безпричинно затримали та залякували ОСОБА_1 ..
ОСОБА_1 був затриманий прикордонним загоном під час поїздки, коли знаходився в салоні рейсового автобусу. В момент зупинки прикордонним загоном, автобус знаходився на більшій відстані ніж 4000 м від лінії державного кордону, ніж зазначено в протоколі. Також, наголошує, що в салоні автобуса ніяких протиправних дій щодо перетину кордону не міг вчинити та наміру перетнути кордон не мав. 
Сама поїздка в рейсовому автобусі підтверджується фабулою протоколу, однак дана поїздка не може бути протизаконною та не заборонена чинним законодавством.
Отже, з фабули протоколу не вдається можливим встановити наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, а сам протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.
Також вказує, що ОСОБА_1 не брав участі в суді першої інстанції внаслідок неповідомлення про дату та час судового засідання. 20.02.2023 р. апелянта повідомили про необхідність забрати оскаржуване рішення. Відтак, не маючи юридичної освіти, внаслідок віддаленості місцезнаходження суду він не зміг вчасно звернутись до суду.
Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження відносно ОСОБА_1 за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП. 
Згідно ст. 289 КпАП України, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вбачається, що судове рішення районного суду постановлено 17 лютого 2023 року за відсутності останнього. Будь які дані, які б свідчили про належне сповіщення ОСОБА_1 про місце та час розгляду протоколу щодо нього в матеріалах справи немає. Так, 20.02.2023 р. копію постанови ОСОБА_1 отримав, проте в силу своєї необізнаності з написання апеляційної скарги пропустив строк на її оскарження. 
Враховуючи викладене, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.
Відповідно до ч.6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб. 
В судовому засіданні приймає участь захисник правопорушника адвокат Вакарчук В.І.
Згідно з положеннями ч.7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
У відповідності зі ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Таких вимог суддя районного суду дотримався не в повній мірі при розгляді даної справи.
Відповідно ч.1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч. 1-3 ст. 7 КУпАП).
Адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 204-1 КУпАП настає за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади. 
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).
Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про Державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. 
Згідно ст. 12 вказаного Закону, пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.
Досліджуючи матеріали справи в апеляційному порядку, суд вважає наявні в матеріалах справи докази недостатніми для обґрунтування вини ОСОБА_1 за критерієм «поза розумним сумнівом». 
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.
Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч.1 ст. 251 КУпАП), а обов`язок щодо їх (доказів) збирання покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених законом (ч.2 ст. 251, ст. 255 КУпАП).
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №134791 від 16.02.2023 року вбачається, що 16 лютого 2023 року о 11 год. 20 хв. був зупинений рейсовий автобус марки ПАЗ з номерним знаком НОМЕР_2 в якому в якості пасажира слідував гр. ОСОБА_1 , який не зміг пояснити точної мети перебування в прикордонній смузі та був затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 866 прикордонного знаку на відстані 4000 м. від лінії державного кордону України, що знаходиться на території Герцаївського ОТГ, Чернівецької району, Чернівецької області, на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за вчинення спроби незаконного перетинання державного кордону України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України. 
Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 ЗУ «Про державний кордон України», тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 204-1 КУпАП.
Апеляційний суд вважає зазначений протокол неналежним доказом, оскільки, у порушення вимог ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою посадовою особою не конкретизовано місце вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому діяння, не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону, не додано схему із зазначенням цих координат із прив`язкою до місцевості. 
Разом з тим, приймаючи рішення, районний суд залишив поза увагою, що із протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи не вбачається, якими саме діями ОСОБА_1 вчинив незаконну спробу перетину державного кордону.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 було затримано на напрямку 866 прикордонного знаку, на відстані 4000 метрів від лінії державного кордону України на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що ні схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », маршрут руху порушника та лінію державного кордону, а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність та умисел ОСОБА_1 на перетин кордону в такий спосіб, яке ставиться йому у провину, суду не надано.
Такий висновок також узгоджується із протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення документів від 16 лютого 2023 р., згідно з яким в ОСОБА_1 не вилучались жодні речі та документи, які б могли свідчити про намір перетину державного кордону і при ньому не було паспорту особи.
Апеляційний суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення самі по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Виходячи з вищезазначеного, слід дійти висновку, що органом, що склав протокол не надано жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч.1 ст. 204-1 КУпАП, та яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, зазначені висновки судді суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП за обставин, викладених у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи, належним чином не умотивовані та не ґрунтуються на законі. 
Жоден з перерахованих у постанові судді доказів не підтверджує факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, наявності у нього умислу на перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів. 
Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.
Частина 1 ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у порушенні правил перетину державного кордону України в судовому засіданні встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє дійти висновку про законність, обґрунтованість та умотивованість судового рішення з наведених вище підстав, у зв`язку з чим постанова судді суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника Вакарчука В.І. - задовольнити. 
Постанову Герцаївського районного суду Чернівецької області від 17 лютого 2023 року щодо   ОСОБА_1 – скасувати. 
Провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького
апеляційного суду Г.А. Станковська