ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/14637/21  Номер провадження 22-ц/814/1272/23	Головуючий у 1-й інстанції Єрмак  Н.В.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
       за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 29 листопада 2021 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту рішення не зазначені) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визнання права власності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, після уточнення вимог, остаточно просив: 
розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2 , зареєстрований 30.06.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Печенізького районного управління юстиції Харківської області за актовим записом № 10; 
місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 визначити з матір`ю – ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;
визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 52,3 кв.м.
Заявлені вимоги мотивував тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, вони фактично припинили шлюбні відносини та проживають окремо. Донька проживає з матір`ю. 
Квартиру позивач вважає такою, що є його особистою власністю, вона хоча вона і придбана під час перебування у шлюбі, однак за кошти, накопичені ним до укладення шлюбу, а також за рахунок коштів, отриманих від продажу власної квартири.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 30.06.2012 року, місце реєстрації: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Печенізького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №10.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище « ОСОБА_4 ».
Визначено місце проживання неповнолітньої дитини   ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю   ОСОБА_2 ..
В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі та уточненій апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджував, що суд першої інстанції не звернув уваги на доводи позивача та всупереч вимогам обґрунтованості судового рішення взагалі не дав оцінки доказам позивача, якими підтверджується наявність у нього особистих коштів до укладення шлюбу, а також коштів, отриманих від продажу належної позивачу квартири. 

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2021 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09.02.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.02.2022 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено до розгляду в апеляційній інстанції у судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду.
Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд. 
Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 05.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М. 

Правом подачі відзиву відповідач не скористалась.

Як вбачається з тексту апеляційної скарги та уточненої апеляційної скарги, ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови в задоволенні позовної вимоги щодо визнання особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 52,3 кв.м., а тому відповідно до приписів ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду в частині задоволених позовних вимог щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини апеляційним судом не перевіряється. 

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 30.06.2012 перебували у шлюбі (а.с.7). 
16 лютого 2013 року ОСОБА_1 відчужив належну йому однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 . Ціна продажу – 118 000 грн (а.с.45).
Відповідно договору купівлі продажу квартири НАВ303224 від 06.08.2014 ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_5 двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Маслак Н.В. та зареєстровано в книзі нотаріальних дій під № 1438. Продаж здійснено за 592 800 грн (а.с.18).
Як вбачається з висновку про вартість майна, станом на 03.08.2021 вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_5 , становить 770 200 грн (а.с.19).
Згідно довідки про доходи від 22.06.2021 за № 99106, виданої ТОВ «Гледфарм ЛТД», ОСОБА_1 в період з 01.11.2011 по 31.10.2012 нараховано заробітну плату у розмірі 112 417,89 гр. та виплачено - 92 032,73 (а.с.44). 
Відповідно листа КЗ «Печенізький ліцей ім. Г.Семирадського» № 01-26/107 від 16.08.2021 ОСОБА_2 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 17.12.2012 по 17.10.2015. Згідно довідки про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді відпустку продовжено до 31.08.2017. З 01.09.2017 стала до роботи (а.с.47). 
Як вбачається з листа ГУ ДПС у Харківській області № 34695/6/20-40-24-13-24 від 20.08.2021, ФОП ОСОБА_1 , згідно з інформаційними базами ГУ ДПС у Харківській області та наданої до податкового органу звітності (2010-2011- податкова декларація платника єдиного податку- фізичної особи підприємця, 2012-2016 – декларація про майновий стан і доходи) задекларовано доходи у розмірі: за 2010 рік – 440 525 грн, за 2011 – 258 960 грн, за 2012-2016 роки 0,00 грн.(а.с.65)

Відмовляючи в задоволенні вимог про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 52,3 кв.м, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем суду не надано доказів, що на придбання спірної квартири ним витрачено особисті кошти, які були напрацьовані до шлюбу та отримані від продажу квартири в 2013 році. 

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц,  від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, від 09 січня 2019 року у справі № 643/4589/15-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 за наслідками розгляду спорів з подібними фактичними обставинами і відповідними правовідносинами сформульовані такі правові висновки.
Нормами ст.335, ст.368 ЦК України, ст.60, ст.70 СК України закріплена презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Презумпція спільності майна може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. 
У такому разі заінтересована особа (один із подружжя) може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.
Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.
Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доводи апеляційної скарги зводяться до тези проте, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам (письмовим) позивача, а саме довідці про його доходи у період з 2010 по 2011 роки (задекларований дохід – 699 485 грн), довідці про дохід позивача у період з листопада 2011 по червень 2012 року (нарахована заробітна плата – 81 234,55 грн), дохід, отриманий від продажу власної квартири у сумі 118 000 грн.
Що стосується отриманих позивачем доходів у період до укладення шлюбу, то подані ним докази підтверджують лише сам факт отримання позивачем цих коштів у власність, проте у справі відсутні будь-які докази (зокрема, покладення цих коштів на рахунок у банку, тощо) наявності цих коштів на момент укладення шлюбу і їх збереження до 06 серпня 2014 року.
Усі доходи позивача від підприємницької діяльності, заробітна, тощо, отримані у період шлюбу, відповідно до ст.61 СК України є об`єктом спільної сумісної власності.
Отриманий позивачем дохід 16 лютого 2013 року від продажу його власної квартири у сумі 118 000 грн може бути врахований у разі поділу майна подружжя, проте така вимога у справі не заявлена. 
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції виконав вимоги ст.89 ЦПК України, дав правильну оцінку наданим у справу доказам і зробив правильний висновок про недоведеність заявлених вимог, навівши обґрунтовані мотиви такого висновку. 
В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд   
У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2021 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 22 березня 2023 року.

     Головуючий суддя                                                      О.А.Лобов  

     Судді                                                                            А.І.Дорош 

В.М.Триголов