ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" грудня 2022 р.                                                       Справа №914/84/22
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді                                                                      Орищин Г.В.,
суддів                                                                                          Галушко Н.А.,
                                                                                                    Желіка М.Б.
секретар судового засідання Костерева О.А.
розглянув апеляційну скаргу Приватної агрофірми «Дністер» від 05.09.2022
на рішення Господарського суду Львівської області від 04.08.2022 (повний текст складено 16.08.2022, суддя Петрашко М.М.)
у справі № 914/84/22
за позовом Заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області
до відповідача 1 Стрийської районної державної адміністрації Львівської області, м. Стрий
до відповідача 2 Приватної агрофірми "Дністер", м. Миколаїв
про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, скасування державної реєстрації права власності та права оренди, зобов`язання повернути земельну ділянку,

за участю представників: 
прокурор – Максимовська С.С,
від позивача – не з`явились,
від відповідача 1 – не з`явились,
від відповідача 2 – Пастернак П.І.,

Заступник керівника Львівської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації (далі ЛОДА/Львівська ОДА) до Стрийської районної державної адміністрації Львівської області (далі Стрийська РДА) та до відповідача-2 Приватної агрофірми «Дністер» (далі ПАФ «Дністер»), за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області про:
- визнання недійсною додаткової угоди від 07.02.2019р. до договору оренди землі від 14.02.2011р. на земельну ділянку площею 11,5 га кадастровий №4623010100:02:000:0069, укладеної між Миколаївською (Стрийською) районною державною адміністрацією та Приватною агрофірмою «Дністер»;
- скасування державної реєстрації права власності Стрийської (Миколаївської) районної державної адміністрації Львівської області на земельну ділянку несільськогосподарського призначення землі промисловості з кадастровим номером №4623010100:02:000:0069 площею 11,5 га, що розташована в урочищі «Гори середні» на території Миколаївської міської ради Львівської області за межами населеного пункту (реєстраційний номер нерухомого майна 1814817846230, зареєстроване 16.04.2019р., рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 46553770 від 19.04.2019р.) припинивши речове право, а саме право державної власності;
- скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення землі промисловості з кадастровим номером №4623010100:02:000:0069 площею 11,5 га, що розташована в урочищі «Гори середні» на території Миколаївської міської ради Львівської області за межами населеного пункту зареєстрованого за Приватною агрофірмою «Дністер» (номер запису про інше речове право 31258303, зареєстроване 16.04.2019р.) припинивши речове право оренди земельної ділянки;
- зобов`язання Приватної агрофірми «Дністер» повернути в розпорядження Львівської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 11,5 га кадастровий №4623010100:02:000:0069, що розташована в урочищі «Гори середні» на території Миколаївської міської ради Львівської області за межами населеного пункту.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.08.2022 у справі № 914/84/22 позов Заступника керівника Львівської обласної прокуратури задоволено частково: 
-          визнано недійсною додаткову угоду від 07.02.2019 до договору оренди землі від 14.02.2011р. на земельну ділянку площею 11,5 га кадастровий №4623010100:02:000:0069, укладену між Миколаївською районною державною адміністрацією (далі Миколаївська РДА) та Приватною агрофірмою «Дністер»; 
-          закрито провадження щодо позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності за Миколаївською (Стрийською) районною державною адміністрацією Львівської області на земельну ділянку несільськогосподарського призначення землі промисловості з кадастровим номером №4623010100:02:000:0069 площею 11,5 га, що розташована в урочищі «Гори середні» на території Миколаївської міської ради Львівської області за межами населеного пункту (реєстраційний номер нерухомого майна 1814817846230, зареєстроване 16.04.2019р., рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 46553770 від 19.04.2019) з припиненням речового права, а саме права державної власності;
-          скасовано державну реєстрацію права оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення землі промисловості з кадастровим номером №4623010100:02:000:0069 площею 11,5 га, що розташована в урочищі «Гори середні» на території Миколаївської міської ради Львівської області за межами населеного пункту зареєстрованого за Приватною агрофірмою «Дністер» (номер запису про інше речове право 31258303, зареєстроване 16.04.2019р.), припинивши речове право оренди земельної ділянки;
-          зобов`язано Приватну агрофірму «Дністер» повернути в розпорядження Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області земельну ділянку площею 11,5 га кадастровий №4623010100:02:000:0069, що розташована в урочищі «Гори середні» на території Миколаївської міської ради Львівської області за межами населеного пункту;
-          за рахунок відповідачів Львівській обласній прокуратурі відшкодовано судовий збір.
Ухвалюючи дане рішення, місцевий господарський суд виходив з такого:
·          підставою для представництва прокурором інтересів держави в особі Львівської обласної державної адміністрації шляхом подання даного позову є неправомірне вибуття вказаної земельної ділянки з користування та із державної власності в особі ЛОДА, що у свою чергу призвело до заподіяння шкоди інтересам держави і, при цьому Львівською обласною державною адміністрацією не вжито достатніх заходів, в тому числі позовного характеру. Суд встановив, що, станом на час звернення прокурора до суду, в матеріалах справи були відсутні докази державної реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку за Миколаївською міською радою. Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що станом на дату подання позовної заяви у даній справі органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, в даному випадку, є Львівська обласна державна адміністрація і, як вбачається із матеріалів справи, саме її бездіяльність спричинила на той час звернення прокурора з таким позовом, оскільки Львівська обласна державна адміністрація неналежно виконувала свої повноваження щодо захисту інтересів держави, що має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень і, що в свою чергу свідчить про наявність "виключного випадку" для звернення прокурора з даним позовом до суду. Відтак, Заступником керівника Львівської обласної прокуратури було правомірно пред`явлено позов в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації;
·          в процесі розгляду справи земельна ділянка була зареєстрована на праві комунальної власності за Миколаївською міською радою Львівської області, у зв`язку з чим суд замінив позивача з Львівської обласної державної адміністрації на Миколаївську міську раду Львівської області. Порушення прав органу місцевого самоврядування, в даному випадку, полягало у перешкоджанні здійснення права територіальної громади на володіння, ефективне користування і розпорядження на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, що ослаблює економічні інтереси місцевого самоврядування. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи. З огляду на вказані обставини, суд дійшов до висновку, що в даному випадку існують достатні підстави як для подання прокурором позовної заяви в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації до державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку, так і для подальшого підтримання поданого позову в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради після державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку за органом місцевого самоврядування;
·          відповідно до пункту 6 частини 1 статті 20, пункту 5 частини 2 статті 23 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» і статті 7-1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» Миколаївську районну державну адміністрацію реорганізовано шляхом приєднання до Стрийської районної державної адміністрації, з огляду на що Стрийська районна державна адміністрація є правонаступником всіх прав та обов`язків Миколаївської районної державної адміністрації, та, відповідно, правомірно визначена відповідачем-1 у даній справі;
·          відповідно до розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 14.12.2010р. за №1505/0/5/-10 «Про передачу в оренду земельної ділянки», Приватній агрофірмі «Дністер» надано земельну ділянку під розширення існуючого кар`єру піску площею 11,5 га із категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. У пункті 15 договору оренди землі від 14.02.2011р. зазначено, що цільове призначення земельної ділянки - землі несільськогосподарського призначення, землі промисловості. Таким чином, з огляду на приписи ст. 122 Земельного кодексу України та, з врахуванням матеріалів справи, суд встановив, що станом на час укладення договору оренди землі і на час укладення додаткової угоди, розпорядником спірної земельної ділянки була саме Львівська обласна державна адміністрація, а не Миколаївська районна державна адміністрація;
·          з огляду на приписи статей 116, 122 Земельного кодексу України саме Львівська обласна державна адміністрація, а не Миколаївська районна державна адміністрація була розпорядником спірної земельної ділянки, яка перебувала у державній власності. Відтак, Миколаївська районна державна адміністрація в особі голови, підписуючи додаткову угоду від 07.02.2019р., якою поновлено термін дії договору оренди землі №2 від 14.02.2011р. на 8 років, діяла без повноважень, адже, розпорядженням голови Львівської обласної державної адміністрації від 14.12.2010р. №1505/0/5/-10 Миколаївську районну державну адміністрацію уповноважено лише укласти договір оренди земельної ділянки і зареєструвати його у встановленому порядку, а не продовжувати, в майбутньому, дію вказаного договіру. Водночас, такі повноваження відповідно до положень статті 122 Земельного кодексу України у Миколаївської РДА відсутні;
·          враховуючи те, що у Миколаївської районної державної адміністрації був відсутній необхідний обсяг повноважень на укладення додаткової угоди щодо поновлення терміну дії договору оренди землі №2 від 14.02.2011р., суд першої інстанції визнав достатніми дані обставини для визнання спірної додаткової угоди від 07.02.2019р. до договору оренди землі від 14.02.2011р. недійсною;
·          оскільки додаткову угоду від 07.02.2019р. до договору оренди землі від 14.02.2011р., на підставі якої 16.04.2019р. було проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за Приватною агрофірмою «Дністер», визнано недійсною, відтак, позовна вимога про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки за Приватною агрофірмою «Дністер» є обґрунтованою. Водночас, суд вважав, що позовна вимога у частині припинення речового права оренди земельної ділянки не протирічить положенням частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції від 26.07.2022р;
·          26.05.2022р. право комунальної власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано за Миколаївською міською радою Львівської області. На дату ухвалення рішення суду у даній справі, право державної власності на спірну земельну ділянку припинено, про що також зазначено у інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за                 № 301683587 від 27.05.2022р., відтак, суд констатував про неможливість вирішення спору між ЛОДА та Стрийською (Миколаївською) РДА щодо земельної ділянки, яка вже не перебуває у державній власності, з підстав наведених у позові, шляхом прийняття судового рішення, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи, відновлення цих прав;
·          спір між Миколаївською міською радою Львівської області, яка є правонаступником ЛОДА у даній справі, та Стрийською (Миколаївською) РДА з приводу реєстрації права державної власності на спірну земельну ділянку також відсутній, оскільки земля перейшла у комунальну власність та зареєстрована за Миколаївською міською радою Стрийського району Львівської області. Отже, щодо позовної вимоги про скасування державної реєстрації права державної власності на спірну земельну ділянку за Стрийською (Миколаївською) районною державною адміністрацією Львівської області, з припиненням права державної власності, провадження у справі закрито.

Не погодившись із ухваленим рішенням Господарського суду Львівської області від 04.08.2022, Приватна агрофірма «Дністер» оскаржила таке в апеляційному порядку, звернувшись до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення місцевого господарського суду, а в задоволенні позовних вимог Заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області відмовити, з огляду на наступне:
·          на думку скаржника, в поданій до суду позовній заяві прокурор належним чином не обґрунтував в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту. Також, не навів достатніх обґрунтувань існування порушення або загрози порушення інтересів держави від здійснення оспорюваних правочинів та не довів, що захист інтересів у цій сфері (державної реєстрації речових прав на нерухоме майно) не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
·          з покликанням на практику Верховного Суду апелянт зазначає, що в будь-якому випадку захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні компетентні органи, а не прокурори. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Відповідач-2 вважає, що компетентним органом, який здійснює або може здійснювати повноваження в частині самостійного звернення до суду з позовом, щодо захисту порушеного права, є орган місцевого самоврядування, в силу п. 24 розділу Х перехідних положень Земельного кодексу України. Таким чином, прокурором не надано доказів звернення до органів місцевого самоврядування щодо порушення права, адже розпорядником є саме місцеві громади. Крім цього, апелянт вважає за доцільне звернути увагу суду на те, що Миколаївською міською радою Стрийського району Львівської області (правонаступником Львівської обласної державної адміністрації у даній справі) було надано  суду  пояснення, в яких остання стверджує, що її права спірною угодою не порушуються. Крім цього, Миколаївська міська рада  вказує на те, що факт визнання недійсною додаткової угоди від 07.02.2019 до договору оренди від 14.02.20211 призведе до зменшення надходжень до бюджету територіальної громади від оренди землі, який є місцевим податком;
·          щодо перевищення повноважень Миколаївською районною державною адміністрацією в частині укладення додаткової угоди від 07.02.2019 до договору оренди від 14.02.2011 без розпорядження Львівської обласної державної адміністрації, скаржник зазначає, що в даному випадку мало місце фактичне схвалення спірного правочину з боку Львівської обласної державної адміністрації, яке полягало у прийнятті орендних платежів. З покликанням на вимоги, передбачені податковим законодавством, орган виконавчої влади адмініструючи орендну плату спільно із податковим органом здійснили фактичне прийняття платежів за землю і не звертались до ПАФ «Дністер» за роз`ясненням, чому дані податки сплачуються за відсутності укладеного договору  чи пролонгованого договору. Отже, сам факт прийняття оплати за оренду земельної ділянки, яка належним чином сплачувалася протягом трьох років, підтверджена платіжними дорученнями та прийнятими податковими деклараціями і є тими поведінковими діями, які свідчать про схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, що, в свою чергу, унеможливлює визнання такого правочину недійсним; 
·          договір може бути визнаним недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладені окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. Апелянт зазначає, що ні органом прокуратури, ні позивачем не зазначено у чому конкретно полягає порушення прав та інтересів держави оспорюваним правочином; 
·          скаржник акцентує увагу суду на тому, що звертаючись до Миколаївської РДА із заявою про пролонгацію договору оренди землі, ПАФ «Дністер» діяла правомірно, позаяк в договорі оренди землі № 2 від 14.02.2011 орендодавцем зазначено саме Миколаївську РДА, а інша сторона договору, орендар (Приватна агрофірма «Дністер»), діяла, виключно, в межах вимог п. 8 договору, в якому зазначено, що «договір укладено строком на вісім років; після закінчення дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію». Отже, звертаючись до Миколаївської РДА з листом за № 56 від 27.12.2018 ПАФ «Дністер» діяла у відповідності до п. 8 договору оренди землі № 2 від 14.02.2011, відтак,  її дії в частині звернення до орендодавця – Миколаївської РДА, з огляду на приписи ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», були належними та правомірними. Водночас, апелянт зазначає, що саме Миколаївська РДА, будучи стороною договору, повинна була скерувати дане звернення розпоряднику земель на момент виникнення даних правовідносин.

Процесуальний хід розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції відображений у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.

На виконання вимог ухвали суду Львівська обласна прокуратура подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи апелянта з огляду на таке:
·           підставою для представництва прокурором інтересів держави в особі  Львівської обласної державної адміністрації шляхом подання позову було неправомірне вибуття спірної земельної ділянки з користування та із державної власності Львівської обласної державної адміністрації, що, у свою чергу, призвело до заподіяння шкоди інтересам держави, при тому, що Львівською обласною державною адміністрацією не вжито достатніх заходів, в тому числі позовного характеру, щодо повернення її у державну власність та в її користування;           прокурор вважає помилковим твердження апелянта щодо фактичного схвалення додаткової угоди Львівською обласною державною адміністрацією, яке полягало у прийнятті орендних платежів, позаяк орендна плата вносилася на рахунок Миколаївської міської ради, відтак ЛОДА не отримувала жодних коштів за вказаним договором, а тому не могла в такий спосіб (мовчазної згоди) схвалити додаткову угоду;
·          щодо визначення відповідачем -1 у даній справі Стрийської РДА прокурор, з покликанням на розпорядження Кабінету міністрів України від 16.12.2020 за № 1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій», зазначає, що Миколаївську РДА реорганізовано шляхом приєднання до Стрийської районної державної адміністрації, відтак Стрийська районна державна адміністрація є правонаступником усіх прав та обов`язків Миколаївської районної державної адміністрації;
·          на переконання прокурора, Миколаївська РДА, укладаючи додаткову угоду до договору оренди землі діяла з перевищенням своїх повноважень, оскільки на час укладення договору оренди землі і на час укладення додаткової угоди розпорядником спірної земельної ділянки була саме Львівська обласна державна адміністрація;
·          прокурор вказує на те, що укладаючи первинний договір оренди землі, ПАФ «Дністер» була обізнана, що Миколаївська районна державна адміністрація укладала такий договір за дорученням Львівської  обласної державної адміністрації, тому всі дії спрямовані на укладення додаткової угоди саме з Миколаївською РДА не можна вважати добросовісними;
·          відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Однак, на час укладення додаткової угоди Миколаївська РДА не була наділена повноваженнями від ЛОДА на пролонгацію договору оренди землі, відтак не мала права продовжувати дію вказаного договору. З огляду на наведене, наявні всі підстави для визнання недійсною додаткової угоди від 07.02.2019 до договору оренди землі від 14.02.2011 на земельну ділянку площею 11,5 га кадастровий номер 4623010100:02:000:0069, укладеної між Миколаївською (Стрийською) РДА та ПАФ «Дністер».

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, відповідач-1 подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримує доводи апеляційної скарги з наступних підстав:
·          укладення додаткової угоди від 07.02.2019 до договору оренди землі від 14.02.2011, якою ПАФ «Дністер» поновлено термін дії договору оренди землі строком на 8 років на земельну ділянку площею 11,5 га, здійснено у відповідності до вимог Закону України «Про оренду землі» з додержанням п. 8 договору оренди землі від 14.02.2011. Стрийська РДА погоджується з доводами апелянта про те, що з боку Львівської обласної державної адміністрації відбулось фактичне схвалення даного правочину, яке полягало у прийнятті орендних платежів, що в свою чергу підтверджується податкової декларацією з плати за землю. Отже, відсутні підстави стверджувати, що Миколаївська РДА діяла з перевищенням повноважень; 
·          водночас, Стрийська РДА не була стороною оспорюваного договору і не укладала даний договір та додаткових угод до нього, жодних розпоряджень в частині прийняття земельної ділянки на баланс Стрийської РДА не приймалось та реєстрація відповідного права за Стрийської районною державною адміністрацією не здійснювалось. Таким чином, будь- які права в частині укладення оспорюваної додаткової угоди до Стрийської районної державної адміністрації не перейшли;
·          з 27.05.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021. Відповідно до підпункту 58 пункту 4 вказаного Закону розділ Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, відповідно до якого, з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім визначеного переліку земель, передбачених цим Законом. Перехід права власності на такі земельні ділянки у комунальну власність виникає з моменту державної реєстрації. З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади (в даному випадку Львівська обласна державна адміністрація), що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками не мають права здійснювати розпорядження ними; 
·          відповідач-1 звертає увагу суду на те, що у відповідь на лист прокуратури, Львівська ОДА повідомила, що вона в силу змін до земельного законодавства, не є розпорядником запитуваної земельної ділянки, відтак, у неї відсутні підстави для вжиття заходів щодо захисту інтересів держави у даних правовідносинах. Отже, не будучи розпорядником земельної ділянки площею 11,5 га з кадастровим номером 4623010100:02:000:0069 Львівська ОДА не могла бути позивачем у даній справі;
·          прокурор у своїй позовній заяві не навів в чому саме полягало порушення права Львівської обласної державної адміністрації та яким чином реєстрація права та укладення оспорюваної додаткової угоди впливало на її інтереси, які права Львівської ОДА були порушені станом на момент звернення до суду з даним позовом;
·          підтримуючи доводи апелянта, Стрийська РДА не погоджується з позицією ПАФ «Дністер» в частині тверджень, що саме Миколаївська РДА будучи стороною договору, повинна була скерувати дане звернення розпоряднику земель на момент виникнення правовідносин, оскільки з договору оренди землі № 2 від 14.02.2011 вбачається, що орендодавцем є Миколаївська РДА в особі голови Пілки І.Я., який діяв на підставі розпорядження голови Львівської ОДА від 14.12.2010 за № 1505/0/5-10. Тобто, орендодавцем, відповідно до вказаного договору, виступала саме Миколаївська РДА, а не Львівська ОДА. Таким чином, Миколаївська РДА, укладаючи спірну додаткову угоду, діяла в межах наданих їй повноважень, з врахуванням положень чинного законодавства та умов договору.
З огляду на наведене, відповідач-1 просить суд скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04.08.2022 у справі № 914/84/22 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. 

В свою чергу Миколаївська міська рада Стрийського району Львівської області 07.12.2022 подала до суду пояснення на апеляційну скаргу, в яких зазначила наступне:
·          як встановлено судом першої інстанції, згідно умов додаткової угоди від 07.02.2019 саме Миколаївською РДА продовжено термін дії договору оренди землі від 14.02.2011 строком на 8 років без зміни інших умов договору. Таке укладення відбулося до моменту реєстрації права власності на земельну ділянку за районною адміністрацією. Тобто, орган державної влади при укладенні додаткової угоди діяв без наданих законодавством на те повноважень; 
·          Миколаївська міська рада погоджується з висновком місцевого господарського суду, що як на час укладення договору оренди землі, так і на час укладення додаткової угоди, розпорядником спірної земельної ділянки була саме Львівська обласна державна адміністрація, а не Миколаївська обласна районна державна адміністрація; 
·          поряд з тим, Миколаївська міська рада зазначає, що станом на момент звернення з позовом до Господарського суду Львівської області про визнання недійсним додаткової угоди до договору оренди права Миколаївської міської ради не порушувались. Відсутність порушених прав станом на момент звернення з позовом зумовлено редакцією п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України. Водночас, державну реєстрацію права комунальної власності на спірну земельну ділянку за Миколаївською міською радою проведено 26.05.2022. Отже, враховуючи те, що станом на дату подання позовної заяви земельна ділянка не перейшла у власність Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, відповідно права органу місцевого самоврядування як власника порушені не були;
·          міська рада також звертає увагу суду на те,що нормативно грошова оцінка спірної земельної ділянки розрахована на 20.09.2007р, від вказаної оцінки здійснюється розрахунок орендної плати. Додаткову угоду до договору оренди землі укладено 07.02.2019, згідно умов якої термін дії договору продовжено на 8 років, без змін інших умов.  В силу прямих вимог закону, стосовно переданої в оренду земельної ділянки безумовно необхідно було розробити технічну документацію із нормативно грошової оцінки земельної ділянки, оформити витяг та застосувати його для розрахунку розміру орендної плати, що є істотною умовою договору;
·          у зв`язку із порушенням порядку передачі земельної ділянки в користування місцевому бюджету завдано істотної шкоди, заподіяння якої продовжується внаслідок продовження дії договору оренди землі від 14.02.2011;
·          продовження строку дії договору оренди з порушенням норм чинного законодавства порушує права Миколаївської міської ради на розпорядження власністю, а саме визначення умов, на яких таку земельну ділянку має бути передано у користування. Закріплені неповноважним органом державної влади (Миколаївською районною державною адміністрацією) істотні умови договору оренди землі зберігатимуть свою чинність до 2027р, всупереч порядку встановлення окремих умов чинним власником Миколаївською міською радою Стрийського району. Відновлення прав у даному випадку полягатиме у можливості визначити розмір орендної плати повноважним на те органом у встановленому законодавством порядку.
           З приводу даних пояснень Миколаївської міської ради судова колегія зазначає, що такі не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки вони суперечать поясненням по суті справи, наданим суду першої інстанції  в процесі розгляду справи 05.07.2022 (а.с. 87-90, т.2).

19 грудня 2022 в системі «Електронний суд» прокурором було сформовано заяву, в якій було зазначено, що 16.04.2019 було здійснено державну реєстрацію права державної власності на спірну земельну ділянку за Миколаївською районною державною адміністрацією, водночас  Законом України «Про розмежування земель державної та комунальної власності», на який послався реєстратор, як на підставу реєстрації, не передбачена можливість набуття у державну власність земель промисловості. Законно набути права на спірну земельну ділянку із земель державної власності, а саме земель промисловості за межами населеного пункту, Миколаївська РДА не могла. Зважаючи на те, що з дня набрання чинності п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України (з 27.05.2022) Львівська обласна державна адміністрація не є розпорядником спірної земельної ділянки, однак, саме вона була її законним власником до моменту державної реєстрації комунальної власності за Миколаївською міською радою.
Цього ж дня 19.12.2022, на розгляд суду від скаржника надійшло пояснення, в якому останній наводить свої аргументи та заперечення на подані Миколаївською міською радою пояснення на апеляційну скаргу. Зокрема, апелянт зазначає, що 05.05.2022 ПАФ «Дністер» зверталася до Миколаївської міської ради із заявою за № 38, в якій просила зареєструвати у встановленому законом порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право комунальної власності на земельну ділянку площею 11,5 га з кадастровим номером 4623010100:02:000:0069 та розглянути питання, щодо прийняття на сесії міської ради рішення про внесення змін до договору оренди  землі від 14.02.2011. Даний факт свідчить про те, що Миколаївська міська рада вжила заходів в частині реєстрації спірної земельної ділянки за об`єднаною територіальною громадою не з моменту виникнення такого права на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021, а лише після звернення ПАФ «Дністер». Отож, позивач не реалізовував своє право самостійно, натомість апелянт вживав заходів для належного правового реагування. З інформаційної довідки № 301683587 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що орендодавцем є Миколаївська міська рада. Отже, для реалізації права визначення вартості земельної ділянки та відсотку орендної плати від нормативно-грошової оцінки Миколаївською міською радою не вживалися жодні заходи. Крім цього, скаржник стверджує, що з його боку мало місце звернення до Миколаївською міської ради із заявою від 28.09.2022 за № 112, якою ПАФ «Дністер» просить міську раду затвердити технічну документацію з нормативно грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 4623010100:02:000:0069. Однак, і дана заява не була розглянута. Водночас, скаржник вважає за доцільне зазначити, що захисту в судовому порядку підлягає порушене чи оспорюване право, судовий захист не може бути спрямований на захист прав, які можуть бути порушеними в майбутньому, а особливо тих прав, реалізація яких залежить від волі самого позивача.
У відповідь на зазначені пояснення апелянта, прокурор 20.12.2022 подав пояснення, в яких вказує, що представником відповідача-2 до його пояснень були долучені додаткові докази та документи, які не мають істотного значення для вирішення спору та подані з порушенням встановленого порядку їх подання, відтак просить суд апеляційної інстанції відмовити у їх прийнятті.
Розглянувши подані сторонами 19 та 20 грудня 2022 пояснення, судова колегія ухвалила долучити такі до матеріалів справи, однак, з огляду на приписи ст. 269 ГПК України, оцінка поданим до суду апеляційної інстанції доказам судовою колегією не надається.

В дане судове засідання прибули прокурор та представник апелянта, які підтримали свої доводи, міркування та заперечення, висловлені у попередніх судових засіданнях. Позивач та відповідач-1 участі уповноважених представників не забезпечили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія встановила наступне:

Розпорядженням голови Львівської обласної державної адміністрації від 14.12.2010р. за №1505/0/5/-10 «Про передачу в оренду земельної ділянки», ПАФ «Дністер» надано земельну ділянку під розширення існуючого кар`єра піску площею 11,5 га із категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення в оренду на 8 (вісім) років на території Миколаївської міської ради Миколаївського району (пункт 3 розпорядження).
Пунктом 5 вказаного розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації, Миколаївську районну державну адміністрацію уповноважено укласти договір оренди земельної ділянки і зареєструвати його у встановленому порядку.
14 лютого 2011 між Миколаївською районною державною адміністрацією Львівської області, в особі голови Пілки Ігоря Ярославовича, що діяв на підставі Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 14.12.2010р. №1505/0/5/-10 (орендодавець; уповноважена ним особа), з одного боку, та Приватною агрофірмою «Дністер» (орендар), з другого, укладено договір оренди землі №2, відповідно до пункту 1 якого, орендодавець, на підставі розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 14.12.2010р. №1505/0/5/-10, надає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в урочищі «Гори середні» Миколаївської міської ради Львівської області, за межами населеного пункту, індексний кадастровий номер земельної ділянки 4623010100:02:000:0069.
У пункті 8 договору сторони погодили строк дії даного договору, який становив вісім років; разом з тим, сторони погодили, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк; у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Відповідно до п. 15 договору оренди, цільове призначення земельної ділянки - землі несільськогосподарського призначення, землі промисловості.
Договір оренди землі №2 від 14.02.2011р. зареєстровано в управлінні Держкомзему у Миколаївському районі Львівської області 18.05.2011р. за №462300004000339. Сторонами підписано акт приймання-передачі земельної ділянки.
7 лютого 2019 між Миколаївською районною державною адміністрацією Львівської області в особі голови Коса Андрія Івановича, що діяв на підставі Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (орендодавець; уповноважена ним особа) та Приватною агрофірмою «Дністер» (орендар) було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 14.02.2011р., відповідно до пункту 1 якої, сторони домовились поновити термін дії договору оренди землі № 2 від 14.02.2011р.
Пунктом 2 додаткової угоди від 07.02.2019, сторони погодили, що термін дії договору оренди землі від 14.02.2011р. продовжується строком на 8 (вісім) років з дня державної реєстрації цієї угоди.
Відповідно до п. 3 додаткової угоди, сторони визначили, що всі інші умови договору залишилися незмінними.
Згодом, а саме 16.04.2019 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відомості про реєстрацію права державної власності на вказану земельну ділянку за Миколаївською районною державною адміністрацією, а також внесено відомості про право оренди земельної ділянки за Приватною агрофірмою «Дністер». Підставою реєстрації права державної власності за Миколаївською районною державною адміністрацією Львівської області вказано Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» №5245-VI від 06.09.2012.
Підставою для державної реєстрації права оренди за ПАФ «Дністер» вказано додаткову угоду від 07.02.2019 до договору оренди землі від 14.02.2011.
Як слідує з матеріалів справи, 27 жовтня 2021 Львівською обласною прокуратурою до Львівської ОДА було скеровано лист про надання інформації щодо звернення/не звернення ПАФ «Дністер» до Львівської ОДА з листом (проектами додаткової угоди) про продовження (поновлення) дії договору оренди № 2 від 14.02.2011; чи приймались з цього приводу рішення (розпорядження) або чи делегувались Миколаївській районній державній адміністрації повноваження на пролонгацію цього договору.
У відповідь на вказаний лист Львівська обласна державна адміністрація листом від 08.11.2021 за № 45890-21 повідомила наступне:
-          клопотання щодо продовження договору оренди земельної ділянки площею 11,5 га кадастровий № 4623010100:02:000:0069 на адресу Львівської ОДА від ПАФ «Дністер» не надходило та, відповідно, обласною державною адміністрацією не приймалось розпорядження стосовно порушеного питання;
-          щодо вжиття заходів до захисту інтересів держави, ЛОДА  зазначила, що з 27.05.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 за № 1423-ІХ. Відповідно до підпункту 58 пункту 4 вказаного Закону розділ Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, відповідно до якого з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім визначеного переліку земель передбачених цим Законом. Перехід права власності на такі земельні ділянки у комунальну власність виникає з моменту державної реєстрації. З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади (в даному випадку, Львівська обласна державна адміністрація), що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками не мають права здійснювати розпорядження ними.  Відтак, враховуючи те, що Львівська обласна державна адміністрація не є розпорядником вказаної земельної ділянки, заходи щодо захисту інтересів держави Львівською ОДА не вживались.
За твердженням прокурора, договір оренди землі з Приватною агрофірмою «Дністер» було продовжено відповідно до додаткової угоди від 07.02.2019р. до договору оренди землі від 14.02.2011р. без розпорядження Львівської обласної державної адміністрації, крім цього, державна реєстрація права державної власності спірної земельної ділянки за Миколаївською районною державною адміністрацією Львівської області була здійснена всупереч приписів законодавства, що слугувало підставою для звернення прокурора до суду з позовом про визнання недійсною додаткової угоди від 07.02.2019р. до договору оренди землі від 14.02.2011р.; скасування державної реєстрації права державної власності Стрийської (Миколаївської) РДА на спірну земельну ділянку; скасування державної реєстрації права оренди, припинивши речове право; повернення земельної ділянки у розпорядження Львівської обласної державної адміністрації.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 3 ст. 1311 Конституції України передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Законом України «Про прокуратуру» закріплені правові засади організації та діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» на прокуратуру покладається, зокрема, функція представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до ч. 3-5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Отже, з аналізу вказаної статті Господарського процесуального кодексу України слідує, що у разі звернення прокурора до суду в інтересах держави, на нього покладається обов`язок обґрунтування у своїй позовній заяві чи іншій заяві, скарзі, у чому саме полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.
У разі відсутності суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина або представництва інтересів держави у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право:
1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб`єктів, у порядку, визначеному законом;
2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.
Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що прокурор має право звернутися до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах держави з позовом, в якому зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або з позовом в інтересах держави, зазначивши про відсутність у відповідного органу повноважень щодо звернення до господарського суду. При цьому, в будь-якому разі наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до приписів наведених норм (такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 905/803/18, подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25.10.2019 у справі № 911/1107/18, від 20.11.2019 у справі № 911/1110/18).
У постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (пункти 37- 40 постанови).
При цьому, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19).
Водночас, саме посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження для прийняття та розгляду заяви не достатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального законодавства.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, з врахуванням приписів ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:
якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
у разі відсутності такого органу.
Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
27.05.2021 набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 за № 1423-ІХ. Відповідно до підпункту 58 пункту 4 вказаного Закону розділ Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, відповідно до якого з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім визначеного переліку земель передбачених цим Законом. Перехід права власності на такі земельні ділянки у комунальну власність виникає з моменту державної реєстрації. З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками не мають права здійснювати розпорядження ними.
У відповідь на звернення прокурора від 27.10.2021 Львівська обласна державна адміністрація, у своєму листі від 08.11.2021, повідомила прокуратуру, що заходи щодо захисту інтересів держави такою не вживались, оскільки Львівська обласна державна адміністрація не є розпорядником спірної земельної ділянки в силу норм вказаного Закону.
Таким чином, відповідно до приписів п. 24 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, належним органом, який здійснює або може здійснювати повноваження щодо самостійного звернення до суду за захистом порушених прав з таким позовом є органи місцевого самоврядування. Отож, прокурором не надано доказів звернення до органу місцевого самоврядування із відповідним зверненням, щодо порушення права, з огляду на те, що розпорядником спірної земельної ділянки є саме місцеві громади.
Враховуючи те, що прокурором на порушення приписів статті 23 Закону України «Про прокуратуру» не було належними і допустимими доказами доведено факт нездійснення чи неналежного здійснення позивачем захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, суд апеляційної інстанції  дійшов висновку про те, що наведений позов у частині вимог, пред`явлених в інтересах Львівської обласної державної адміністрації, підписано особою, яка не мала права на його підписання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) зазначила, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України (залишення позову без розгляду).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо, зокрема, позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати.
Слід також зазначити, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
За таких обставин, заявлений позов Заступника керівника Львівської обласної прокуратури слід залишити без розгляду.
Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2 ст. 86 ГПК України).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.
Судові витрати за розгляд даної справи, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на Львівську обласну прокуратуру.
Керуючись ст. 129, 226, 269, 273, 275, 277, 278, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватної агрофірми «Дністер» від 05.09.2022 задоволити частково.
Рішення Господарського суду Львівської області від 04.08.2022  у справі №914/84/22 скасувати.

Позов Заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області залишити без розгляду.
Судові витрати покласти на Львівську обласну прокуратуру.

Стягнути з Львівської обласної прокуратури (79005, м. Львів, пр. Шевченка, 17/19, ЄДРПОУ 02910031) на користь Приватної агрофірми «Дністер» (81600, Львівська область, м. Миколаїв, вул. В. Великого, 4, ЄДРПОУ 03762064) 14886,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Львівської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст складено 29.12.2022

Головуючий суддя                                                  Г.В. Орищин

суддя                                                                                Н.А. Галушко

суддя                                                                                М.Б. Желік