ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/4286/20  Номер провадження 22-ц/814/1504/23	Головуючий у 1-й інстанції Ізмайлов І.К.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2023 року 	м.Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Дряниця Ю.В., Хіль Л.М.
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 16 листопада 2021 року, постановлене суддею Ізмайловою І.К., 
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в:
16.06.2020 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із указаним позовом, уточнивши його заявою від 10.03.2021, про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 03.06.2011. Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору. Просить стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 30 904,92 грн., що складається із: 22 902,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 8 002,92 грн. – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; судові витрати у розмірі 2 102,00 грн.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 16.11.2021 у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено за недоведеністю.
АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило рішення районного суду в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. 
Доводить, що відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, висловив свою згоду, що ця анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, взявши на себе зобов`язання неухильно їх дотримуватися та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанк www.privatbank.ua.
При укладенні такого договору сторони керувалися положеннями ч.1 ст.634 ЦК України, вважаючи такий правочин договором приєднання, а Умови і Правила надання банківських послуг - публічною офертою, і до матеріалів справи надана їх редакція, що діяла станом на дату підписання заяви, що підтверджується наказом банку про їх затвердження. 
Зазначає, що на підставі підписаної анкети-заяви відповідачці було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом на 20 000,00 грн., який у подальшому на підставі п.п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 такого договору, одноосібно змінювався банком.
Відповідач після отримання картки, за умовами укладеного із банком договору приєднання, вчиняла дії щодо її активації, користувалася кредитними коштами, зверталася до банку з метою перевипуску картки, що підтверджується наявними у справі розрахунком заборгованості, випискою по рахунку, довідками банку про зміну умов кредитування та про видані картки. 
Просить врахувати позицію Верховного Суду по справі №200/5647/18 від 16.09.2020, за змістом якої виписка по картці є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту та повинна досліджуватися судом; постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 – кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Посилаючись на положення ст.ст.81, 82 ЦПК України вважає, що відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що надані банком Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання нею анкети-заяви, а також, що вона не знала про умови кредитування. Розмір наявної заборгованості відповідачем не спростовано.
Вважає, що районний суд безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за кредитним договором, включно із відсотками, як узгоджених сторонами зобов`язання та обґрунтованими належними доказами. 
Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.08.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 16.11.2021; закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 18.08.2022.
Відповідно до ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
02.11.2022 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. 
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції установлено, що 03.06.2011 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк та погодилася із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею і банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Вона зобов`язується виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua./а.с.34,125/
Згідно витягу із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» банком визначено наступні тарифні плани: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD». У примітках вказано, що повна версія Умов та Правил надання банківських послуг, а також актуальні Тарифи розміщені на офіційному сайті ПриватБанку: https://privatbank.ua./а.с.35/
До кредитного договору банк додав Витяг із Умов та правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256./а.с.36-61/; а також виписки за банківськими рахунками ОСОБА_1 станом на 13.04.2020./а.с.18-31/
Відповідно до довідки ПриватБанк позичальниці ОСОБА_1 надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття 22.04.2008, терміном дії 04/12; № НОМЕР_2 , дата відкриття 04.05.2012, терміном дії 02/16; № НОМЕР_3 , дата відкриття 30.08.2012, терміном дії 07/16; № НОМЕР_4 , дата відкриття 26.12.2013, терміном дії 07/17, кредитний ліміт 20 000,00 грн.; № НОМЕР_5 , дата відкриття 17.01.2014, терміном дії 06/17; № НОМЕР_6 , дата відкриття 29.08.2016, терміном дії 05/20./а.с.32,33/
Згідно наданого банком розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за договором №б/н від 03.06.2011 станом на 11.02.2021 становить 30 904,92 грн., із яких: 22 902,00 грн.– заборгованість за тілом кредиту; 8 002,92 грн. – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України./а.с.172-173/
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження видачі відповідачці банківської картки та її використання у зв`язку із виконанням договору від 03.06.2011.
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може з таких підстав. 
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Відповідно до положень статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 625 цього Кодексу визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Отже, наявний у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості та виписки з рахунків є належними доказами наявності заборгованості позичальника.
Реалізуючи право вимоги за кредитним договором №б/н від 03.06.2011, банк вказує на природу зобов`язання, вважаючи такий правочин договором приєднання (ч.1 ст.634 ЦК України), а Умови і Правила надання банківських послуг - публічною офертою та заявляє до стягнення заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 22 902,00 грн. та простроченими відсотками, нарахованими згідно ст.625 ЦК України в розмірі 8 002,92 грн.
Підстав для застосування до спірних правовідносин правил ч.1 ст.364 ЦК України колегія суддів не вбачає, оскільки у справі відсутні докази обізнаності позичальника із умовами кредитування. Доводи апеляційної скарги викладеного не спростовують та ґрунтується на Умовах і правилах надання банківських послуг ПриватБанк, які не є складовою кредитного договору №б/н від 03.06.2011, а тому не можуть бути спростовані наведеною позивачем у апеляційній скарзі практикою Верховного Суду.
Разом із цим, за відсутності узгоджених сторонами зобов`язання умов кредитування, АТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку із повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Наведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17-ц.
Обґрунтовуючи підстави стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, банком, окрім розрахунку такої заборгованості, надано виписку по картковому рахунку, з якої убачається, що позичальник активно користувалася кредитними коштами. 
Доказів існування інших зобов`язань матеріали справи не містять, тому приймаючи до уваги особливості кредитування в ПриватБанк, а також стандарт доказування «більшої вірогідності», колегія суддів визнає помилковими висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем належними доказами факту видачі відповідачці банківської картки та її використання у зв`язку із виконанням договору від 03.06.2011.
Перевіривши зміст виписки по рахунку, апеляційний суд установив, що позичальник активно користувалася кредитними коштами, усього витративши коштів за отриманою карткою на загальну суму 252 376,55 грн., тоді як внесено на погашення заборгованості 271 538,99 грн., тобто мінусове сальдо відсутнє, отже відсутніми є підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Апеляційний суд також не вбачає підстав для стягнення відсотків згідно ч.2 ст.625 ЦК України, норми якої підлягають застосуванню,якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що позивач, посилаючись у доводах апеляційної скарги на ст.625 ЦК України, надає розрахунок заборгованості за базовою відсотковою ставкою в 27,6%, 32,4% та 42,00%, тим самим, своїми суперечливими діями спростовує попередні твердження про підстави нарахування та стягнення відсотків за користування кредитними коштами.
Інші доводи апеляційної скарги є ідентичними підставам звернення до суду з позовом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст.367, 368,374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 16 листопада 2021 року– змінити в частині мотивів відмови у позові з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                Ю.В. Дряниця

                                                                               Л.М. Хіль