ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 951/27/23	Головуючий у 1-й інстанції Братків І.І. 	
Провадження № 33/817/115/23 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2023 р.                                                         м. Тернопіль

Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З., 
за участі:
- особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 
- захисника Вірчича Р.С., адвоката Горуца О.А.

       розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2023 року, 

в с т а н о в и в:

       Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
       Як визнав суд, 25.12.2022 року о 17 год. 25 хв. на вул. Колійова смт. Козова водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом “Opel Corsa”, державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю із порожнини рота, порушена координація рухів, почервоніння обличчя). Пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки відмовився, проїхати в медичний заклад для проходження аналогічного огляду також відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

       В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вказує, що при винесенні вказаної постанови Козівським районним судом порушено норми матеріального та процесуального права.
       Вважає, що будь-які допустимі та належні докази вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відсутні.
Зазначає, що із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема, матеріалів відеозапису слідує, що поліцейським не було названо причини зупинки транспортного засобу і будь-яких доказів законності підстав для зупинки поліцейським транспортного засобу “Opel Corsa”, д. н. з. НОМЕР_2 , яким керував апелянт, матеріали справи не містять.
       Крім цього, апелянт стверджує, що поліцейським не було названо йому жодних ознак алкогольного сп`яніння, на підставі чого він зобов`язаний був пройти у встановленому законом порядку огляд на стан сп`яніння, що відображено у відеозаписі долученого до матеріалів справи.
       Зазначає, що йому не було належним чином роз`яснено права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст.268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Звертає увагу апеляційного суду, що якщо йому було б роз`яснено його права він зміг би скористатися послугами адвоката, а також чітко роз`ясненні всі можливі наслідки відмови, то він би пройшов огляд на стан сп`яніння.
       Крім цього вважає, що судом першої інстанції розглянуто справу поверхнево і формально, а також було порушено процес розгляду справи та право на захист своїх прав та інтересів, оскільки він не повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи і такий розгляд проведено без його участі.
Просить скасувати постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2023 року відносно нього та закрити провадження у справі.
       Одночасно ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки участі в розгляді справи він не брав, а рішення суду не отримав по теперішній час, а тому не міг своєчасно, в передбачений законом термін, його оскаржити.

       Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Горуца О.А., які підтримали подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять її задовольнити, скасувати постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 30.01.2023 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях ознак адміністративного правопорушення, за яким його визнано винним; дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

       За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 , як особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, участі у розгляді справи судом першої інстанції не брав, а з прийнятим рішенням про притягнення його до адміністративної відповідальності дізнався після ознайомлення з матеріалами справи 14 лютого 2023 року.
       Апеляційну скаргу подано 16 лютого 2023 року.
       За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено апелянтом з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.

       Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
       Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. 
       З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
       Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
       Як слідує з постанови Козівського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2023 року, в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції зазначив наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №497605 від 25.12.2022 року; направлення на огляд до КНП «Козівська ЦРЛ КСР» водія ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25.12.2022 року; електронний рапорт інспектора-чергового Сектору поліцейської діяльності (смт. Козова) Бережанського відділу поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУ Національної поліції в Тернопільській області Пітури П. В. від 25.12.2022; відеозаписом з камер працівників поліції.
       Разом тим, аналіз доказів, якими суд першої інстанції інстанції обґрунтував доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, свідчить про недотримання місцевим судом положень ст.ст.251, 252 КУпАП, які регламентують загальний порядок оцінки доказів органом, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.
       Поклавши ці докази в основу свого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
       Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що місцевий суд не дотримався цих приписів закону, оскільки належним чином не дослідив докази вини особи. 
       Суддя апеляційного суду вважає слушними доводи апеляційної скарги в частині того, що матеріали справи не містять доказів законної зупинки поліцейським транспортного засобу Opel Corsa, д. н. з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 .
       Так, статтею 14 Закону України “Про дорожній рух” від 30 червня 1993 р. №3353-ХІІ передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
       Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
       На вимогу поліцейського відповідно до п. 2.4 цих Правил водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.
       В свою чергу дії поліцейських повинні відповідати вимогам закону.
       При цьому статтею 35 Закону України “Про Національну поліцію” передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. Даний перелік, зокрема, передбачає: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.
       Однак, будь-яких даних, які б свідчили про необхідність зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , із зазначених вище підстав в матеріалах справи немає.
       З оглянутих судом відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що працівники поліції після зупинки транспортного засобу не повідомили водія про причину зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 і, фактично, таких причин не було.
       Інших доказів правомірності дій працівників поліції, які містяться у вичерпному переліку підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби, матеріали справи не містять.
       
       Положенням ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
       Тобто працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 ПДР України, які б могли слугувати саме причиною зупинки автомобіля відповідно до вимог ч. 1 ст. 35 Закону України “Про Національну поліцію”, яким керував останній.
       Відповідно до широкого розуміння доктрини “плодів отруєного дерева”, будь-яке винне порушення поліцейськими конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили. Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня.
       У вузькому сенсі доктрина “плодів отруєного дерева” зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими.
       Оскільки ОСОБА_1 був зупинений поліцейськими без належних на те підстав, протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №497605 від 25.12.2022 року, складений поліцейським за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , є недопустимим доказом.

       Окрім вищенаведеного, порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі – Інструкція), а також «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ 17.12.2008 № 1103.
       Відповідно до п.2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
       Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно п.3 Інструкції є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
       Згідно п.12 Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. 
       Виходячи із системного аналізу нормативно-правових актів, якими регламентовано порядок проведення огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, поліцейський, встановивши наявність підстав вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, повинен назвати особі наявні у неї ознаки сп`яніння, як підставу для проведення відповідно огляду.
       Проте, як слідує з матеріалів провадження, зокрема — долученого до справи відеозапису з нагрудних камер поліцейських, працівник поліції, повідомляючи ОСОБА_1 про необхідність проведення огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, вказує як підставу проведення огляду “запах алкоголю” і одночасно зазначає “не знаємо чи це від вас” (відеофайл NOR_0000741_000741_20221225172736_0005.MP4). 
       Окрім того, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння “порушення координації рухів” та “почервоніння обличчя” матеріалами відеозапису, які досліджувались апеляційним судом, не підтверджуються

       З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його Козівським районним судом притягнуто до адміністративної відповідальності.

       За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
       Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
       Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 , вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

       Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

       Поновити особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Козівського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2023 року.
       Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 — задовольнити.
       Постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП — скасувати та закрити провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення 
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Тернопільського 
апеляційного суду                                  Ваврів І.З.