ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/5425/21  Номер провадження 22-ц/814/204/23	Головуючий у 1-й інстанції Фанда О.А.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Панченка О.О.,
суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.
за участю секретаря Філоненко О.В.
позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Кузьменка О.С., представника Харківської міської ради Харківської області – Марченко М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Кузьменка Олександра Сергійовича 
на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2021 року, ухваленого у складі головуючого судді Фанда О.А., повний текст судового рішення складено – 28 грудня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа: Харківська міська рада про встановлення факту спільного проживання та надання додаткового строку на прийняття спадщини, -
В С Т А Н О В И В :

Зміст позовних вимог
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа: Харківська міська рада про встановлення факту спільного проживання та надання додаткового строку на прийняття спадщини.
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 , яка постійно проживала та була зареєстрована у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті матері ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне їй майно. В травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса для відкриття спадкової справи та оформлення свідоцтва про право власності після смерті ОСОБА_4 , яка залишила заповіт на його ім"я на все майно, яке буде належати їй на день її смерті. Його матері ОСОБА_4 , померлій померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя на праві спільної часткової власності, на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 5727 від 23.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л.А., належало 45/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . На час відкриття спадщини позивач ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю постійно проживав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_4 більше десяти років, проте офіційно за адресою місця проживання матері зареєстрований не був, протягом шести місяців з дня смерті матері до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звернувся.
Позивач звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Луценко В.С. для оформлення спадщини, листом приватного нотаріуса йому повідомлено, що ним пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки належних доказів того, що ОСОБА_1 як спадкоємець на день смерті спадкодавця ОСОБА_4 проживав разом із нею відсутні. Посилаючись на вказані обставини позивач просив встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 ; надати ОСОБА_1 додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2021року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа: Харківська міська рада про встановлення факту спільного проживання та надання додаткового строку на прийняття спадщини залишено без задоволення.
Рішення мотивовано тим, що у справах про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та надання додаткового строку для прийняття спадщини у разі наявності спору, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину. Враховуючи, що після смерті ОСОБА_4 спадкоємці спадщину не прийняли, належним відповідачем у даній справі має бути Харківська міська рада проте позивачем Харківську міську раду визначено, як заінтересовану особу. З огляду на вказане суд першої інстанції вказав, що обсяг процесуальних прав, наданих відповідачу є більшим ніж обсяг процесуальних прав третьої особи. 
Також місцевий суд зазначив, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі № 175/891/19 (провадження № 61-7081св20) зазначено, що: «належним відповідачем за вимогою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття - територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини». При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції його оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Кузьменко О.С., подавши апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неправильне встановлення обставин справи, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким позовін вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України «Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї». Спадкодавець ОСОБА_4 з 2007 року проживала однією сім`єю спільно з ОСОБА_1 та з чоловіком ОСОБА_2 . ОСОБА_5 , як чоловік спадкодавиці є спадкоємцем першої черги за законом після неї в силу положень ст. 1261 ЦК України, заяву про відмову від спадщини ним не подавалось. Сестра позивача ОСОБА_3 також є спадкоємцем за законом першої черги згідно положень ст. 1261 ЦК України, і відповідно, була б належним відповідачем у справі у випадку, якщо вона прийняла б спадщину після матері шляхом подання заяви про прийняття спадщини або іншим чином. Проте спадщина нею не приймалась, так як вона проживає окремо, заява про прийняття спадщини не подавалась. Тому спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_3 була включена до кола відповідачів.
Апелянт стверджує, що висновок суду першої інстанції про те, що позов пред`явлений до належного відповідача, є хибним і не грунтується на фактичних обставинах справи.
23.08.2022 року Харківська міська рада надала відзив на апеляціну скаргу ОСОБА_1 в якому просила апеляціну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його представника - адвоката Кузьменка О.С., представника Харківської міської ради Харківської області – Марченко М.С., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Встановлені обставини справи
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності, на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 5727 від 23.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л.А., належала 45/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.5).
За життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гапон І.М. 26 січня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 194, яким заповіла ОСОБА_1 все її майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також все те, що буде належати їй за законом на день її смерті.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 45/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно відповіді приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Луценко В.С. на усне звернення ОСОБА_1 повідомлено, що ним пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки належних доказів того, що ОСОБА_1 , як спадкоємець на день смерті спадкодавця ОСОБА_4 проживав разом із нею відсутні та рекомендовано звернутись до суду з відповідним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що у справах про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем у разі наявності спору, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Враховуючи, що після смерті ОСОБА_4 , спадкоємці спадщину не прийняли, належним відповідачем у даній справі має бути Харківська міська рада. 
Колегія суддів вважає такий висновок суду вірним з огляду на наступне.
Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1269 ЦК України, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. (частини перша та третя статті 13 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої й апеляційної інстанцій).
Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій).
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.
Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18), від 15 січня 2020 року у справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61-11977св19), від 25 березня 2020 року у справі № 140/871/16-ц (провадження № 61-38046св18), від 30 квітня 2020 року у справі № 352/382/18 (провадження № 61-40424св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 361/1953/18 (провадження № 61-16095св19), від 07 жовтня 2020 року у справі № 234/17511/19 (провадження № 61-8215св20).
Отже, при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України суду з метою встановлення кола спадкоємців за заповітом і за законом, які прийняли спадщину, необхідно у тому числі перевіряти наявність заведеної нотаріусом спадкової справи.
Виходячи з аналізу статті 1251 ЦК України територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування є відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.
При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, а при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково окрім зазначеного перевіряє наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.
Встановлення вказаних обставин має істотне значення для формування належного суб`єктного складу учасників справи.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Предметом спору у цій справі є визначення додаткового строку ОСОБА_1 для прийняття спадщини за заповітом, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що у разі відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами повинні бути територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Сторонами у справі не заперечувалося, що після смерті ОСОБА_4 , спадщину ніхто не прийняв.
Відповідачами за своїми вимогами   ОСОБА_1 визначив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Звертаючись до суду із позовом та визначаючи коло відповідачів, ОСОБА_1 не було залучено Харківську міську раду у якості належного відповідача у справі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Позивач у справі клопотань про заміну відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно довідки про зареєстрованих за адресою – АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 у вказаному будинку не зареєстрований.
За таких обставин доводи апеляційної скарги про прийняття ним спадщини за ознакою проживання із спадкодавцем на день смерті свого підтвердження не знайшли (а.с.28).
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Щодо судових витрат
За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд –

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Кузьменка Олександра Сергійовича залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 19 січня 2023 року.

Головуючий                 О.О. Панченко

Судді Т.В.Одринська

В.П.Пікуль