ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/7905/20                                                                       Суддя першої інстанції: Горобцова Я.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 березня 2023 року                                                                                          м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді          - Пилипенко О.Є.  
          суддів                              - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М.,
          при секретарі                    - Ткаченко В.В., 
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, за участю третьої особи - Міністерства оборони України, про зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, за участю третьої особи - Міністерства оборони України, про зобов`язання вчинити дії, в якому просив: 
- стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 33 роки служби в сумі 141611,25 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на те, що військовослужбовцям, які відряджалися на роботу до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби виплачує саме Міністерство оборони України. Відповідач наголошував на тому, що ОСОБА_1 був звільнений не лише з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, а й з військової служби в цілому. Також скаржник просить врахувати, що він не є отримувачем коштів держаного чи місцевого бюджету, у зв`язку з чим стягнення на користь позивача судових витрат саме за рахунок бюджетних асигнувань Державного підприємства обслуговування повітряного руху України є неправильним.
Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що одноразова грошова допомога при звільненні зі служби військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу також є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення та згідно з Інструкцією щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 №333, видатки на її виплату здійснюються за кодом 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців», отже, оскільки виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до підприємства, здійснюється за рахунок коштів цього підприємства, виплата одноразової грошової допомоги зазначеним військовослужбовцям при звільненні зі служби також здійснюється за рахунок коштів підприємства, у зв`язку з цим, суд вважає, що Міністерство оборони України не здійснює нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та не несе відповідних зобов`язань зі здійсненням таких видатків. 
Колегія суддів, вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 04.07.2011 року №672 майора ОСОБА_1 , інженера електрозв`язку 2-ї категорії регіонального структурного підрозділу «Київцентраеро» Державного підприємства обслуговування повітряного руху України відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я).
Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 09.08.2011 року №402/о майора ОСОБА_1 , інженера електрозв`язку 2-ї категорії регіонального структурного підрозділу звільнено із займаної посади 12.08.2011 року.
У наказі зазначено, що календарна вислуга років позивача у Збройних Силах України становить 33 роки.
Відповідно до виданої Державним підприємством обслуговування повітряного руху України довідки від 11.08.2011 року №10.1-830 загальна сума грошового забезпечення позивача на день його звільнення становить 8582,50 грн.
ОСОБА_1 звернувся до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України із заявою від 14.07.2020 року, у якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, тобто за 33 повні роки військової служби, що становить 141611,25 грн, виходячи з розміру грошового забезпечення на момент звільнення у розмірі 8582,50 грн.
Державне підприємство обслуговування повітряного руху України листом від 14.08.2020 року №1-23.2/8243/20 повідомило позивача про те, що виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям при звільненні з військової служби має сплачуватися Міністерством оборони України.
Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту встановлює Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 15 вказаного Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Згідно з наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 09 серпня 2011 року № 402/о (з особового складу) вислуга років позивача у Збройних Силах України становить: календарна 33 роки, пільгова 33 роки 03 місяці.
Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 04.07.2011 року №672 майора ОСОБА_1 , інженера електрозв`язку 2-ї категорії регіонального структурного підрозділу «Київцентраеро» Державного підприємства обслуговування повітряного руху України відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я).
Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 09.08.2011 року №402/о майора ОСОБА_1 , інженера електрозв`язку 2-ї категорії регіонального структурного підрозділу звільнено із займаної посади 12.08.2011 року.
Між сторонами виник спір щодо визначення особи, відповідальної за нарахування і виплату одноразової грошової допомоги при звільненні за вказаних умов.
Окремі правила виплати вказаної допомоги визначені безпосередньо в ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Так, згідно з абз.абз. 4, 5 ч. 2 ст. 15 вказаного Закону виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.
Військовослужбовцям, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цим пунктом, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.
Особливості виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у разі одночасного припинення служби на займаній посаді та військової служби Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» прямо не врегульовані.
Водночас абз. 3 ч. 4 ст. 9 вказаного Закону передбачає, що порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 19 липня 1999 року № 1281 «Про створення об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України» грошове та матеріальне забезпечення військовослужбовців, відряджених до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, здійснювати у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2001 року № 104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і установ виконання покарань, відряджених до органів виконавчої влади та інших цивільних установ» (далі Постанова № 104).
Згідно з абз. 5 п. 1 Постанови № 104 виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби.
Положеннями ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять, зокрема, одноразові додаткові види грошового забезпечення.
У свою чергу п. 2.1.1.2 Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12 березня 2012 року № 333 передбачає, що видатки на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби військовослужбовців, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу здійснюються за кодом «Грошове забезпечення військовослужбовців».
Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що одноразова грошова допомога при звільненні за своїх характером є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення і виплачується за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені військовослужбовці.
Визначення органу, відповідального за нарахування і виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, відрядженому до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та звільненому з військової служби було також предметом дослідження Верховним Судом.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 19 липня 2019 року у справі № 2а-5473/12/0170/21, оскільки виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до підприємства, здійснюється за рахунок коштів цього підприємства, виплата одноразової грошової допомоги зазначеним військовослужбовцям при звільненні зі служби також здійснюється за рахунок коштів підприємства.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що Міністерство оборони України не здійснює нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та не несе відповідних зобов`язань зі здійсненням таких видатків.
Доводи апеляційної скарги не містять заперечень щодо розміру необхідної до виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, отже у суду відсутні правові підстави для перегляду рішення в цій частині.
Не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо не встановлення судом першої інстанції того, що факту, що вислуга років військової служби на посаді в Украерорусі становить 33 роки, адже вказані аргументи спростовуються наявними матеріалами справи, зокрема, наданими самим же відповідачем довідками (по особовому складу).
Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року - без змін. 
Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -  
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                       О.Є.Пилипенко 

Суддя:                                                                                 Я.Б.Глущенко     

                                                                                                    Я.М.Собків  

Повний текст виготовлено 28 березня 2023 року.