ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2718/23 Справа № 183/887/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року                        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого – судді Демченко Е.Л.
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2022 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

       У лютому 2017 року ПАТ “АктаБанк”, правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі — ТОВ “ФК «Європейська агенція з повернення боргів»), звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 10 лютого 2012 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір №0860667601/Т/972117, згідно з умовами п.2.1. якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності грошові кошти у формі разового кредиту в розмірі 13 100 грн. з встановленням місячної відсоткової ставки у розмірі 36% в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню основної заборгованості до 15 числа кожного календарного місяця (включно)згідно, графіку, який визначений в п.п.2.1.1. договору, із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в терміни визначені в п.3.3.1. та комісій вказаних п.п.2.1.3. цього договору.
       Вказували, що відповідно до графіку погашення заборгованості встановленого п.2.1.1. договору позичальник зобов`язався з березня 2012 по січень 2013 року щомісячно погашати по 1 091,67 грн., а в лютому 2013 року погасити 1 091,63 грн. з кінцевою датою погашення заборгованості за кредитом 09 лютого 2013 року.
       Посилаючись на те, що банк виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, в той же час відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання щодо повернення коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим, станом на 10 лютого 2017 року утворилась заборгованість за наданим кредитом у розмірі 44 614,74 грн., з яких 12 008,33 грн. – заборгованість за кредитом, 480,36 грн. – строкова заборгованість по відсоткам, 21 234,69 грн. – прострочена заборгованість по відсоткам, 4 383,27 грн. – пеня за прострочення строків погашення кредиту, 6 508,09 грн. – пеня за прострочення строків сплати відсотків, просило суд першої інстанції стягнути вказані кошти з відповідача на власну користь.
       Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2017 року позов задоволено.
       18 грудня 2017 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.
       Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2018 року заочне рішення скасовано.
       Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2021 року залучено до участі у справі за позовом ПАТ «АКТАБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, замість ПАТ «АКТАБАНК» його правонаступника ТОВ «ФК «Європейську агенцію з повернення боргів». 
       Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
       В апеляційній скарзі ТОВ “ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності, зважаючи на те, що пунктом 5.3 кредитного договору було встановлено збільшений строк позовної давності до 10 років. 
       Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу ТОВ “ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відповідач по справі не скористався.  
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 44 614,74 грн., та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з огляду на наступне.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, а саме, що 10 лютого 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір №0860667601/Т/972117 на споживчі потреби, згідно з умовами п.2.1. якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності грошові кошти у формі разового кредиту в розмірі 13 100 грн. з встановленням місячної відсоткової ставки у розмірі 36% в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню основної заборгованості до 15 числа кожного календарного місяця (включно) згідно, графіку, який визначений в п.п.2.1.1. договору, із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в терміни визначені в п.3.3.1. та комісій вказаних п.п.2.1.3. цього договору (а.с.8-9).
       Датою погашення заборгованості за кредитом є 09 лютого 2013 року включно (пункт 2.1.1 договору).
       Сторони погодили, що в день підписання кредитного договору клієнт сплачує банку комісію за надання кредитних коштів на рахунок “ НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ “АктаБанк” у розмірі 2,50% від суми вказаної у пункті 2.1 договору, що складає 327,50 грн. (пункт 2.1.3 договору).
       Пунктом 5.3 вказаного договору встановлено, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, пені та/або штрафів за даним договором встановлюється тривалістю 10 (десять) років (а.с.9 зворот).
       Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачеві кредитні кошти готівкою у розмірі 13 100 грн., про що свідчить заява про видачу готівки №146244 (а.с.11).
       Пунктом 5.1 договору встановлено, що у разі прострочення позичальником строків погашення кредиту, сплати процентів, зазначених у п.2.1 цього договору, позичальник сплачує банку пеню в національній валюті в розмірі 0,1 відсотка від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення.
       Згідно пункту 5.2 договору встановлено, що у разі порушення позичальником вимог п.п.4.3.6-4.3.9 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми фактичної заборгованості за кожний випадок. 
       У разі порушення позичальником вимог п.п.4.3.10 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню у розмірі 0,1 відсотка від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення. 
       Згідно розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 протягом дії кредитного договору 19 березня 2012 року погасив кредит у розмірі 1 091,67 грн., а також проценти у розмірі 262 грн. (а.с.5-7).
       Внаслідок невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 10 лютого 2017 року утворилась заборгованість за наданим кредитом у розмірі 44 614,74 грн., складовими частинами якої є: 12 008,33 грн. – заборгованість за кредитом, 480,36 грн. – строкова заборгованість по відсоткам, 21 234,69 грн. – прострочена заборгованість по відсоткам, 4 383,27 грн. – пеня за прострочення строків погашення кредиту, 6 508,09 грн. – пеня за прострочення строків сплати відсотків (а.с.5-7).
       Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у кредитному договорі сторони не домовлялися про збільшення позовної давності до позовних вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафів), внаслідок чого подання позову лютому 2017 року свідчить про те, що позивач пропустив позовну давність, про застосування якої заявив відповідач. 
       Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
       Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
       Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18 надала висновок щодо змісту таких понять, як «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання», які згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.
       Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
       Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).
       Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
       Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
       Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
       З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
       У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
       Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
       Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
       Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.
       У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).
       Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
       Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
       Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
       Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
       У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
       Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі №6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі №6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі №6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі №6-2462цс16.
       Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 15 числа кожного календарного місяця (включно) згідно графіку, який визначений в п.п.2.1.1 договору, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.
       Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.
       Так, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по справі, виходив з того, що вимоги банку самі по собі є обґрунтованими, що підтверджено відповідними доказами у справі, в той же час первісним позивачем було пропущено строк на звернення до суду із дійсним позовом.
       Так, дійсно, перевіривши наявні в матеріалах докази на предмет наявності заборгованості по кредиту та її розміру, колегія суддів доходить висновку, що дійсно позивачем було доведено факт надання відповідачу кредитних коштів, що підтверджується відповідним первинним документом, а саме заявою на видачу готівки № 146244, та розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що відповідач, отримавши відповідні кошти, платежі у відповідності до вимог договору з метою вчасного погашення заборгованості не вносив, внаслідок чого утворилася заборгованість, доказів на спростування вказаних обставин відповідачем надано не було, зокрема, квитанцій про здійснення оплат з метою погашення заборгованості.
       При цьому, підстави для нарахування відсотків за користування кредитними кошти та пеню у разі прострочення внесення чергових платежів передбачена відповідними умовами кредитного договору, а тому їх нарахування є цілком законним.
       Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість таких вимог, в той же час колегія суддів встановила помилковість висновків місцевого суду щодо пропуску строку позовної давності, зважаючи на те, що зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема з пунктом 5.3, сторони встановили збільшений строк позовної давності до 10 років.
       Оскільки позивач звернувся до суду з позовом в лютому 2017 року, позовна давність на звернення до суду із дійсним позовом не є пропущеною щодо жодного платежу та заборгованості в цілому, а тому застосуванню не підлягає.
       Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором №0860667601/Т/972117 від 10 лютого 2012 року станом на 10 лютого 2017 року у загальному розмірі 44 614,74 грн., яка складається з: 12 008,33 грн. – заборгованості за кредитом, 480,36 грн. – строкової заборгованості по відсоткам, 21 234,69 грн. – простроченої заборгованості по відсоткам, 4 383,27 грн. – пені за прострочення строків погашення кредиту, 6 508,09 грн. – пені за прострочення строків сплати відсотків.
       Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
       Таким чином, оскільки позов задоволено, суд присуджує стягнути з  ОСОБА_1  на користь ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” судовий збір за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 1 600 грн. та 2 400 грн. судовий збір за подання апеляційної інстанції, а всього 4 000 грн. 
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити.

       Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

       Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

       Стягнути з  ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №0860667601/Т/972117 від 10 лютого 2012 року станом на 10 лютого 2017 року у загальному розмірі 44 614,74 грн., яка складається з: 12 008,33 грн. – заборгованості за кредитом, 480,36 грн. – строкової заборгованості по відсоткам, 21 234,69 грн. – простроченої заборгованості по відсоткам, 4 383,27 грн. – пені за прострочення строків погашення кредиту, 6 508,09 грн. – пені за прострочення строків сплати відсотків.

       Стягнути з  ОСОБА_1  на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в розмірі 4 000 грн.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 13 березня 2023 року.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

        Судді:                                                 Куценко Т.Р. 

Макаров М.О.