КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
21 березня 2023 року
 
м. Київ
 
справа №755/4391/22
провадження №22-ц/824/5608/2023
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)
суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф. 
 
учасники справи:
 
позивач  - ОСОБА_1 
відповідач - Моторне (транспортне) страхове бюро України
 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
 
на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 січня 2023 року у складі судді Виниченко Л.М.
 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення боргу за договором страхування, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У червні 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся в суд з указаним позовом до МТСБУ, в якому просив стягнути з МТСБУ на користь позивача борг за договором страхування у розмірі 37 348,74 грн, що включають: інфляційні втрати у розмірі 12 305,96 грн, 3% річних - 2 439 грн, пеню - 22 603,78 грн, а також судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 квітня 2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ», д.н.з НОМЕР_1 , та автомобіля «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_2 . 
У результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_1 . 
Цивільно-правова відповідальність винного в дорожньо-транспортній пригоді водія автомобіля «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5618940 страховою компанією ПрАТ «СК Україна». 
Розмір завданого позивачу збитку становив 49 953,88 грн, що підтверджується Звітом №2507 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_2 .
Посилався на те, що 16 квітня 2016 року до ПрАТ «СК Україна» була подана заява про виплату страхового відшкодування. Натомість, у строк, визначений пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «СК Україна» здійснило виплату страхового відшкодування.
З 15 липня 2016 року у ПрАТ «СК Україна», окрім обов`язку виплатити страхове відшкодування, також виник обов`язок з виплати позивачу пені, що передбачена пунктом 36.5 статті 36 вищевказаного закону, а також інфляційних втрат та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України.
02 березня 2018 року Господарським судом м. Києва було порушено справу про банкрутство ПрАТ «СК Україна» №910/842/18. 
17 липня 2019 року Господарським судом м. Києва у справі № 10/842/18 вирішено ліквідувати ПрАТ «СК Україна».
17 грудня 2019 року позивачем до МТСБУ подано заяву про виконання зобов`язання за договором страхування та додано до заяви всі необхідні матеріали. У поданій заяві позивач просила виконати зобов`язання ПрАТ «СК Україна» за договором обов`язкового страхування шляхом виплати страхового відшкодування у розмірі 49 953,88 грн.
 Вказав, що відповідачем частину зобов`язань у розмірі 49 953 грн виконано, однак окрім основної суми боргу відповідач мав обов`язок здійснити виплату інфляційних втрат, пені та 3 % річних.
30 грудня 2021 року до відповідача було подано заяву з проханням виконати зобов`язання щодо виплати інфляційних втрат, пені та 3 % річних. 
04 січня 2022 року відповідач повідомив позивача про те, що у нього відсутній обов`язок виконувати інші зобов`язання неплатоспроможного страховика та відмовився виплачувати інфляційні втрати, пеню та 3 % річних.
На підставі викладеного, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з указаним рішенням, 19 січня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 направив на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Уважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права. 
Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що для задоволення позову позивач зобов`язаний був довести факт визнання у справі про банкрутство її кредиторських вимог до ПрАТ «СК Україна».
На думку апелянта, оскаржуване рішення суперечить частині четвертій статті 263 ЦПК України, оскільки судом не було враховано висновки щодо застосування пункту 20.3 статті 20, підпункту «ґ» пункту 41.1 статті 41 Закону №1961-IV, викладені в єдиній у даній категорії справ постанові Верховного Суду від 07 вересня 2021 року у справі №910/14293/19, хоча позивач звертав на них увагу в позовній заяві та у клопотанні щодо позовної давності.
13 лютого 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_3 , в якому останній просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити; стягнути понесені МТСБУ судові витрати з позивача у розмірі 2 000 грн; зупинити провадження у справі до закінчення касаційного перегляду справі №910/16820/21 Великою Палатою Верховного Суду.
Зазначає, що покладення обов`язку з додаткових виплат на МТСБУ суперечить завданню МТСБУ щодо відшкодування виключно шкоди, нанесеної потерпілими на підставі статті 41 Закону України №1961-IV.
Разом з тим, клопотання представника МТСБУ - Проца А.В. про зупинення провадження у справі до закінчення касаційного перегляду справи №910/16820/21 Великою Палатою Верховного Суду задоволенню не підлягає, оскільки останнім не наведено жодного обґрунтування такого зупинення та не зазначено чим пов`язані дана справа та справа №910/16820/21. При цьому, необґрунтоване зупинення провадження у справі призведе до безпідставного затягування розгляду справи.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у встановленому законом порядку позивач не зверталась до суду із заявою в процедурі банкрутства у справі № 910/842/18 з вимогами до боржника та ухвалою Господарського суду міста Києва кредитором ПрАТ «СК «Україна» визнана не була, що виключає обов`язок відшкодування відповідачем 3 % річних, інфляційних нарахувань та пені.
Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що 16 квітня 2016 року о 12 год. 40 хв. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , на вул. Курчатова в м. Києві, не врахував дорожню обстановку, безпечний інтервал і допустив зіткнення з автомобілем «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , чим спричинив механічні пошкодження транспортних засобів.
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року у справі №754/5600/16-п ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП.
Автомобіль «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_2 , належить позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 10).
Станом на день дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , була забезпечена полісом серії АІ № 005618940 виданого ПрАТ «СК «Україна» (а.с. 11).
Відповідно до Звіту № 2507 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_2 , складеного СПД-ФО  ОСОБА_6 , вартість матеріального збитку складає 49 953,88 грн. 
16 квітня 2016 року ОСОБА_1 , як власник пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді автомобіля «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_2 , звернулася до ПрАТ «СК «Україна» із заявою про страхове відшкодування.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02 березня 2018 року відкрито провадження у справі №910/842/18 про банкрутство ПрАТ «СК «Україна».
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17 липня 2019 року у справі №910/842/18 затверджений Звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута станом на 17 липня 2019 року, провадження у справі закрито.
17 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою, в якій просила сплатити страхове відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності по полісу №АІ5618940, виданого ПрАТ «СК «Україна» за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 49 953,88 грн.
30 грудня 2021 року представник позивача звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро із заявою про сплату інфляційних втрат, пені та 3% річних у розмірі                      36 600,28 грн, з яких: 12 059,39 грн - інфляційні втрати, 22 150,89 грн - пеня та 2 390 грн - 3% річних.
Листом від 04 січня 2022 року №3-01б/97 Моторним (транспортним) страховим бюро України відмовлено у здійснені вищевказаної доплати із посиланням на положення статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача МТСБУ інфляційні втрати у розмірі 12 305,96 грн, 3 % річних за користування чужими коштами у розмірі 2 439 грн та пеню у сумі 22 603,78 грн, а всього - 37 348,74 грн.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 ст. 509 ЦК України).
Згідно статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» та пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України, страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (частина перша статті 990 ЦК України).
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Цей Закон регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За нормою статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.
Правовідносини з виплати страхового відшкодування на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.
Відповідно положень частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Така правова позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 06 червня 2012 року у справі №303/2147/14-ц (провадження № 6-49цс12), а також Верховного Суду, викладеними у постановах від                     30 січня 2018 року у справі №910/17993/15, від 28 лютого 2018 року у справі №149/344/15-ц, від 06 червня 2019 року у справі №758/8819/16-ц, від 26 червня 2019 року у справі №760/2905/16-ц, від 04 вересня 2019 року у справі №280/2625/13-к, від 16 жовтня 2019 року у справі №452/3519/15, від 07 вересня 2021 року у справі № 910/14293/19.
Також у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі №910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, з яким погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від             10 квітня 2018 у справі №910/10156/17 (провадження № 12-14гс18).
З огляду на викладене, існує стала судова практика Верховного Суду, що в разі прострочення боржником (страховою компанією) виконання грошового зобов`язання, передбаченого договором страхування, зокрема виплати суми страхового відшкодування, страхова компанія зобов`язана на підставі частини другої статті 625 ЦК України сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Пунктом 20.3 статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.
Нормою пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно пунктів 36.1, 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Відповідно до пункту 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Згідно підпункту «ґ» пункту 41.1 та підпункту «а» пункту 41.2 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
На час відкриття Господарським судом м. Києва провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство ПрАТ «СК Україна» станом на 02 березня 2018 року діяв Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
За змістом частини восьмої статті 87 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», страхувальники за договорами страхування, за якими страховий випадок настав до дня прийняття господарським судом постанови про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, мають право вимагати страхові виплати.
Відповідно до положень частини третьої статті 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яка була чинна на час ліквідації страховика - ПрАТ «СК «Україна», кредитори мають право заявити свої вимоги до боржника, який ліквідується, у місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом, на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17 липня 2019 року у справі №910/842/18 затверджений звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута станом на                   17 липня 2019 року; ліквідовано ПрАТ «Страхова компанія «Україна», ідентифікаційний код 30636550, як юридичну особу, у зв`язку з банкрутством; провадження у справі закрито.
У свою чергу, норми статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять положень про те, які саме складові зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує МТСБУ у разі визнання банкрутом та/або ліквідації члена МТСБУ, а тому вказана норма закону має застосовуватися з урахуванням положень чинного на час ліквідації ПрАТ «СК «Україна» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», та у разі коли особа у встановленому законом порядку не визнавалася кредитором ПрАТ «СК Україна» на суму пені, 3 % річних та інфляційних збитків, така особа не має права вимоги до МТСБУ щодо стягнення таких виплат.
За правилами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В силу вимог частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З матеріалів справи не вбачається та позивачем не доведено факт її звернення до господарського суду у справі про банкрутство щодо заявлення кредиторських вимог до ПрАТ «СК «Україна» як на суму страхового відшкодування, так і на спірні у цій справі суми пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, а також визнання позивача конкурсним кредитором ПрАТ «СК «Україна».
Таким чином, зважаючи на те, що позивач у встановленому законом порядку не зверталась до суду із заявою в процедурі банкрутства у справі №910/842/18 з вимогами до боржника та ухвалою Господарського суду міста Києва кредитором ПрАТ «СК «Україна» визнана не була, колегія вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки вказані обставини виключають обов`язок відшкодування відповідачем 3 % річних, інфляційних нарахувань та пені.
При цьому судом першої інстанції вірно зауважено, що посилання позивача на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі №910/14293/19 від                    07 вересня 2021 року (у позові помилково зазначено дату 09.07.2021) в обґрунтування незаконних, на думку сторони позивача, дій відповідача є безпідставним, оскільки у вказаній справі та у цій справі, яка є предметом розгляду, різні фактичні обставини з огляду на те, що на відміну від цієї справи, позивач у справі №910/14293/19 ухвалою Господарського суду міста Києва від 15 червня 2018 року у справі №910/842/18 був визнаний кредитором                ПрАТ «СК «Україна», в тому числі і на суму 3% річних, інфляційних втрат та пені.
Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.
З огляду на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів вважає, що місцевий суд всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача МТСБУ - Проц А.В. просить також стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, у розмірі 2 000 грн.
На підтвердження понесення таких витрат долучає копію довіреності; копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України; копію Договору про надання послуг у сфері права №4.1/12-10/2021 від 12 жовтня 2021 року; копію Додаткової угоди №772 від 27 червня 2022 року; копію Акту про виконані роботи №8 від                 24 січня 2023 року; копію платіжної інструкції №683800 від 26 січня 2023 року на суму 2 000 грн.
За змістом пункту 1.1 Договору про надання послуг у сфері права №4.1/12-10/2021 від 12 жовтня 2021 року (далі - Договір) замовник доручає, а виконавець за винагороду приймає на себе зобов`язання надавати послуги у сфері права. 
Згідно підпунктів 5.2.4, 5.2.5 пункту 5.2 Договору вартість послуг, що надаються виконавцем у справах, у яких замовник є відповідачем (співвідповідачем, цивільним відповідачем) або третьою особою, а також в інших випадках, визначається наступним чином: 2 000 грн - у справі, в якій ціна позову становить 10 000 грн і більше; 500 грн - представництво замовника в судах апеляційної чи касаційної інстанцій (за вказівкою замовника підготовку та подання документів до судів касаційної інстанції) по будь-якій справі, що зазначена у підпунктах 5.2.1-5.2.3 цього пункту. Вартість послуг в інших випадках визначається додатковими угодами.
Відповідно до пунктів 1, 2 Додаткової угоди №772 від 27 червня 2022 року відповідно до умов договору замовником передано, а виконавцем прийнято завдання на ведення від імені замовника справи 187/22 (65332) за позовом ОСОБА_1 до МТСБУ - вартість послуг 2 000 грн.
Оплата послуг виконавця в розмірі, який вказаний в пункті 1 цієї угоди, здійснюється замовником шляхом безготівкового перерахунку коштів на поточний рахунок виконавця протягом п`яти банківських днів з дати підписання сторонами Акту про виконані роботи.
З Акту про виконані роботи №8 від 24 січня 2023 року вбачається, що виконавцем відповідно до умов Договору про надання послуг у сфері права надано юридичні послуги на суму 2 000 грн.
Розрахунок здійснюється в безготівковій формі на поточний рахунок виконавця.
Вищевказані роботи виконано своєчасно та якісно, претензій одна до одної сторони не мають.
Відповідно до норм статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, відповідно до статті 137 ЦПК України, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Види робіт або послуг адвоката, витрат, про відшкодування яких у справі заявлено вимогу, мають відповідати умовам договору про надання правової допомоги, положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і процесуального закону.
За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від                    19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета
доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до  прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Зважаючи на положення про те, що суд апеляційної та касаційної інстанцій має вирішувати питання щодо розподілу судових витрат, здійснених у зв`язку з переглядом справи, особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були понесені (Постанова Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі №916/24/18).
З наданих представником відповідача в суді апеляційної інстанції доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу вбачається, що за ведення справи, у яких замовник є відповідачем, а ціна позову складає 10 000 грн та більше, вартість послуг адвоката становить 2 000 грн. 
Разом з тим, ані з відзиву, ані з договору про надання послуг у сфері права, ані з Додаткової угоди, ані з Акту про виконані роботи неможливо встановити які саме послуги були надані адвокатом, а також, що послуги на суму 2 000 грн, які просить стягнути представник відповідача з Біленко Л.П., надані адвокатом саме в суді апеляційної інстанції.
Окрім того, як убачається з матеріалів справи, такий розмір витрат - 2 000 грн представник відповідача Проц А.В. заявляв в суді першої інстанції при зверненні до суду з відзивом на позовну заяву та в подальшому із заявою про ухвалення додаткового рішення.
Проте, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2023 року в ухваленні додаткового рішення представнику МТСБУ - Процу А.В. було відмовлено з підстав не подання останнім доказів на підтвердження понесених відповідачем судових витрат у передбачені законом порядок та строк.
Вказану ухвалу останній в апеляційному порядку не оскаржував.
Таким чином, фактично, адвокат МТСБУ - Проц А.В. в суді апеляційної інстанції ставить питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції, в той час коли дане питання було вирішено ухвалою суду про відмову в ухваленні додаткового рішення, у зв`язку з чим заявлене в апеляційному суді представником відповідача клопотання про стягнення витрат, які понесло МТСБУ у розмірі 2 000 грн, задоволенню не підлягає. 
Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 січня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                             В.А. Кравець

Судді                                                                                         О.В. Желепа

                                                                                                   О.Ф. Мазурик