П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
8 грудня  2022  року                                                                               місто  Київ
                                                                                                               справа № 753/23626/17
                                                                                           провадження №22-ц/824/8313/2022
 
 Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -  Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.
сторони: 
позивач -   ОСОБА_1   
відповідач  - ОСОБА_2 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Ковальовим Юрієм Юрійовичем,   
на  рішення Дарницького  районного суду м.Києва  від 31 березня  2021 року, ухвалене у складі судді  Колесника О.М., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа::  служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні батьком, визначення способу участі батька у вихованні дитини,-
В С Т А Н О В И В:
                                                                                                                    
У грудні 2017  року  позивач ОСОБА_1 звернувся  до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 проусунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні батьком, визначення способу участі батька у вихованні дитини.
Позов обґрунтовано тим, що  з 8 вересня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Протягом всього подружнього  життя позивач багато працював і донька та дружина були на його повному утриманні, він повністю забезпечував  їх всім необхідним. Разом з тим, відносини з відповідачем почали погіршуватись та згодом вони остаточно розійшлись, але позивач ніколи не залишав доньку та постійно наголошував про активну участь в її вихованні.
Позивач зазначив, що фактично з самого моменту окремого проживання у нього з відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки, її відвідуванні.
Розпорядженням Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації від 27 листопада 2017 року № 744 визначено участь позивача у вихованні наступним графіком: щодня у робочі дні з 17-00 до 18-30 години; щонеділі з 10-00 до 12-00 години. Також зобов`язано позивача дотримуватися режиму виховання, розвитку і відпочинку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері дитини ОСОБА_2 . Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати батькові брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини ОСОБА_1 .
Не зважаючи на прийняте Службою у справах дітей рішення, відповідач не тільки не виконала свої обов`язки, а й почала безпідставно, протиправно та необґрунтовано чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з донькою та прийнятті участі у її вихованні, вимагаючи, щоб такі побачення відбувались виключно у її присутності. Потім відповідач перестала інформувати позивача про місце знаходження дитини.
З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив: зобов`язати відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити наступні способи участі позивача у вихованні доньки; особисте спілкування без присутності матері за місцем на власний вибір позивача кожного понеділка, вівторка, середи, четверга після закінчення уроків і до 20-00 годин (без присутності матері), кожної п`ятниці з 18-00 години до неділі 18-00 годин з ночівлею дитини за місцем проживання батька (без присутності матері), щорічно 3 дні поспіль у період весняних та осінніх канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дитини (без присутності матері), щорічно 9 днів поспіль у період зимових канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дитини  (без присутності матері),  щорічно 30 днів поспіль в період літніх канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дитини ( без присутності матері), у святкові дні (день народження дитини, Різдво, Новий Рік) з 11-00 години до 18-00 години в день свята або наступний день після свята (без присутності матері), необмежене спілкування з донькою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою; зобов`язати відповідача письмово повідомляти позивача будь-якими засобами зв`язку з підтвердженням отримання батьком дитини даного повідомлення, точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини за два дні до запланованої зустрічі згідно графіку батька з дитиною, а у разі настання змін щодо цих питань, повідомляти позивача будь-якими засобами зв`язку з підтвердженням отримання батьком дитини даного повідомлення на наступний день з дня настання таких обставин.
Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 31 березня 2021 року, позов задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану та проживаючу в АДРЕСА_1 , не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні його малолітньої дитини: доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановлено графік побачень та спілкування ОСОБА_1 зі своєю малолітньою донькою: донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дня вступу рішення в законну силу:  кожні понеділок, середу та п`ятницю кожного тижня кожного місяця щорічно з 17-00 годин до 20-00 годин без присутності матері дитини ОСОБА_2 , в задоволенні решти вимог відмовити;  - щонеділі кожного тижня кожного місяця щорічно з 11-00 годин до 15-00 годин без присутності  матері дитини ОСОБА_2 , в задоволенні решти вимог відмовити; - щорічно 3 дні поспіль у період весняних та осінніх канікул у відповідності з датами цивільного канікулярного графіку дитини без присутності матері дитини ОСОБА_2 ; щорічно 5 днів поспіль у період зимових канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дитини без присутності матері дитини ОСОБА_2 , в задоволенні решти вимог відмовлено; - щорічно 30 днів поспіль у період літніх канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дитини без присутності матері дитини ОСОБА_2 ; - щорічно у святкові дні (ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного року в день народження дитини, у Православне Різдво, на Новий Рік 1.01) з 11-00 годин до 15-00 годин  без присутності матері дитини ОСОБА_2 , в задоволенні решти вимог відмовити; - необмежене спілкування батька з дитиною різними засобами зв`язку.
Зобов`язано ОСОБА_2   письмово повідомляти ОСОБА_1 будь-якими засобами зв`язку з підтвердженням отримання батьком дитини даного повідомлення, точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування  дитини за два дні до запланованої зустрічі згідно графіку батька з дитиною, а у разі настання змін щодо цих питань, повідомляти ОСОБА_1 будь-якими засобами зв`язку з підтвердженням отримання батьком дитини даного повідомлення на наступний день з дня настання таких обставин.
Зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити та дотримуватись режиму харчування, розвитку та відпочинку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов відносно матері дитини ОСОБА_2 .
Зобов`язано ОСОБА_2 не допускати протиправних дій та негативних розмов відносно батька дитини ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з зазначеним рішенням,  представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Ковальов Ю.Ю. подав апеляційну скаргу, в який просить  змінити рішення суду першої інстанції в частині встановлення графіку побачень та спілкування позивача зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дня вступу рішення в законну силу, та встановити наступний графік: - кожної першої та кожної третьої суботи місяця кожного року з 10-00 годин до 15-00 годин в громадських місцях на всій території міста Києва та Київської області в присутності матері дитини ОСОБА_2 до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 10-річного віку; в будь-якій будній день матері дитини ОСОБА_2 організовувати зустрічі дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 на території центру соціальних служб для сім`ї та дітей чи на території спеціалізованого закладу у присутності соціального педагога чи психолога з метою створення безпечного простору для налагодження контакту дитини з батьком, попередньо повідомивши останнього за два дні будь-яким засобом зв`язку;  необмежене спілкування батька ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто, засобами: телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку; у разі потреби (відпустка одного з батьків, хвороба одного з батьків або дитини, відвідування навчальних закладів тощо), за усною домовленістю між собою, батьки малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , можуть відступати від вказаного вище режиму спілкування; в решті позовних вимог відмовити. В апеляційній скарзі зазначає, що висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не застосував закон, який підлягав застосуванню, що в результаті призвело до винесення незаконного та необґрунтованого рішення.
Зокрема зазначає про те, що  подані позивачем скріншоти СМС повідомлень не можуть бути доказом, оскільки ніяким чином не підтверджена їх достовірність, також  не можуть бути розцінені як належний доказ нотаріально посвідчені заяви сусідів та знайомих, оскільки доказування у такий спосіб не передбачено нормами ЦПК України, такі заяви не є показаннями свідків в розумінні ст.90 ЦПК України і не є письмовими доказами в розумінні ст.95 ЦПК України.
Також безпідставно доведеними суд визнав твердження позивача про те, що відповідач причетна до негативного формування свідомості дитини щодо її батька, оскільки доказів вчинення відповідачем таких дій в матеріалах справи немає.
Судом не прийнято до уваги твердження відповідача щодо неправомірності дій позивача та вчинення психологічного насильства, за що останній був притягнутий до адміністративної відповідальності (постанова  від 4 квітня 2018року).
Судом при ухваленні рішення не враховані інтереси дитини, не враховані висновки психолога, допитаного в судовому засіданні, не  взято до уваги, що  позивач ніде не зареєстрований, невідомо де проживає і ніде не працює.
Зобов`язуючи відповідача постійно звітувати позивачу про час і місце їх з дитиною перебування, суд порушує право відповідачки на особисте і сімейне життя, адже відповідач - молода жінка, яка має право перебувати у нових стосунках і не має залежати від вигаданих судом способів захисту право позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Гнатюк Т.В. просить  відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін. У відзиві зазначає про те, що апелянт, крім непогодження з обставинами, якими обґрунтовується рішення, не зазначає в чому саме полягає неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи. Виходячи зі змісту апеляційної скарги, апелянт вважаючи, що прийняття участі батьком у вихованні дитини буде негативно впливати на емоційний стан дитини, при цьому під час розгляду справи в суді першої інстанції стороною відповідача не надано суду жодних підтверджуючих доказів того, що спілкування батька з дитиною буде порушувати її інтереси.  Також сторона позивача просила врахувати, що  сторона відповідача не вказували на графік побачень, який би суд першої інстанції міг врахувати при розгляді справи та при винесенні рішення.
Постановою Київського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року  апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Дарницького районного суду м.Києва від 31 березня 2021 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 червня 2022 року касаційну скаргу  ОСОБА_2 задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Таким чином, предметом апеляційного розгляду є рішення Дарницького районного суду м.Києва від 31 березня 2021 року.  Рішення суду першої інстанції в частині  вирішення позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні його малолітньої дитини: доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учасниками справи не оскаржується, відповідно апеляційним судом не переглядається.
В судовому засіданні 21 вересня 2022 року представник відповідача  адвокат Ковальов Ю.Ю. апеляційну скаргу підтримав.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гнатюк Т.В. проти доводів апеляційної скарги заперечували.
В судовому засіданні 30 листопада 2022 року відповідачка ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу і пояснила, що   спілкування дитини з батьком на даний час  без її присутності є неможливим,   дитина не має повноцінного контакту з батьком. На даний час раптова поява батька, що періодично відбувається, або згадка про батька, який має прийти, негативно впливає на емоційний стан дитини. 
В судове засідання, призначене на 8 грудня 2022 року, відповідачка ОСОБА_2 , її представник адвокат Ковальов Ю.Ю., представник третьої особи: Служби  у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації не з`явилися, про місце, день і час  засідання суду були повідомлені, причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гнатюк Т.В., яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, просили  рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає частковому  задоволенню, виходячи з наступного.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                       
Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 8 вересня 2012 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у Комунарському районному у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 699. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 29 серпня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано, а також встановлено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення не оскаржувалось в апеляційному порядку і вступило в законну силу.
Розпорядженням Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації від 27 листопада 2017 року № 744 було визначено участь ОСОБА_1 у вихованні його доньки ОСОБА_3 , встановивши графік спілкування: щодня у робочі дні з 17.00 год. до 18.30 год.; щонеділі з 10.00 год. до 12.00 год.; зобов`язано батька дитини забезпечити та дотримуватись режиму харчування, розвитку та відпочинку дитини, не допускати протиправних дій та  негативних розмов відносно матері дитини ОСОБА_2 , а також зобов`язано останню не допускати протиправних дій та негативних розмов відносно батька дитини ОСОБА_1 .
З відповіді служби у справах дітей Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації від 8 травня 2019 року № 1497  слідує, що  ОСОБА_1 з листопада 2017 року по 8 травня 2019 року  13 разів звертався з заявами щодо перешкоджання йому ОСОБА_2 у виконанні вказаного розпорядження.
За змістом висновку служби у справах дітей Дарницької районної м.Києві державної адміністрації про визначення участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 13 травня 2019 року № 101-4175/03 рекомендовано встановити наступний графік побачення батька з дитиною: - щодня у робочі дні з 17.00 год. до 18.30 год.; щонеділі з 10.00 год. до 12.00 год.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що  позивачем доведено факт перешкод з боку відповідача щодо його участі у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дочкою. Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, суд першої інстанції виходив із обов`язкового права батька, який проживає окремо від дитини, бачитись зі своєю дитиною, рівності прав матері та батька щодо спілкування, виховання та утримання своєї дитини, стану здоров`я дитини і захисту її інтересів та дійшов  висновку про встановлення графіку побачень та спілкування ОСОБА_1 зі своєю донькою ОСОБА_3 : кожні понеділок, середу та п`ятницю кожного тижня, кожного місяця щорічно з 17.00 год. до 20.00 год. без присутності матері дитини ОСОБА_2 ; щонеділі кожного тижня кожного місяця щорічно з 11.00 год. до 15.00 год. без присутності матері дитини ОСОБА_2 ;  щорічно 3 дні поспіль у період весняних та осінніх канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дитини без присутності матері дитини; щорічно 5 днів поспіль у період зимових канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дитини без присутності матері дитини; щорічно 30 днів поспіль  у період літніх канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дитини без присутності матері дитини; щорічно у святкові дні  (ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного року в день народження дитини, у Православне Різдво, на Новий рік 1.01) з 11.00 год. до 15.00 год. без присутності матері дитини; необмежене спілкування батька з дитиною різними засобами зв`язку, оскільки суд приймає до уваги вік дитини (6 повних років на день винесення рішення), яка повністю обходить сама свої потреби, її завантаженість у позашкільний час, а також беззаперечне та обов`язкове право батька бачитись зі своєю донькою, яке є непорушним.  
Проте, з такими висновками повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.
Згідно з ч.ч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Пунктами 1, 2 статті  Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами статті 9 Конвенції  держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції  держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну  відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, соціального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які  їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст.153 СК України).
Відповідно до положень ст.157 СК України питання виховання  дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо  таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно зі ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні  з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках , якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Системний аналіз наведених норм матеріального права діє підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а  мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись  такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINE, № 3111/04
 54, ЄСПЛ, від 7 грудня 2006 року).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 363/3045/18 зазначено, що «у справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна сторона потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у  тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Вирішуючи  спір, суд першої інстанції  узагальнено підійшов  до вирішення існуючого між   сторонами спору щодо участі батька у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, не врахувавши ряд обставин, які  безпосередньо стосуються  психоемоційного стану дитини, відсутність між батьком та дитиною сталого психологічного зв`язку, характеру відносин між батьками та дитиною, починаючи з 2017 року.
Так, судом установлено, що малолітня дитина ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю, батько проживає окремо. 
Між подружжям  з  2017 року  стосунки змінилися, стали напруженими, конфліктними, конфлікт виник  в тому числі  і щодо користування квартирою,  що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , конфлікти  відбувалися  і в присутності малолітньої дитини.
Дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи  письмовими доказами.
Так, з висновку про результати розгляду звернення ОСОБА_2 від 12 грудня 2017 року, складеного ст. ДОП ВП Дарницького УП ГУНП у м.Києві,  слідує, що під час виконання матеріалу встановлено, що  9 грудня 2017 року до гр.. ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , приїхав її чоловік, який на протязі півтора роки не проживає з нею та їхньою спільною дитиною. На той час у суді розглядалася справа про розірвання шлюбу. Чоловік влаштував конфлікт словесного характеру, під час якого погрожував фізичною розправою. У зв`язку з тим, що встановити місце проживання в м.Києві ОСОБА_1 з метою опитування з даного приводу не представилося можливим, перевірка була завершена ( т.1 а.с.51).
З висновку  про результати розгляду звернення ОСОБА_2 від 24 листопада 2017 року,   під час виконання матеріалу було встановлено, що 22 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулася із заявою до поліції, в зв`язку з погрозами її чоловіка, з яким вона знаходиться на стадії розлучення,  фізичною розправою їй та її рідним,  примушуючи їх  звільнили квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.52).
З відповіді начальника Дарницького УП ГУ НП у м.Києві від  19 грудня 2017 року , яка адресована ОСОБА_1 ,  слідує, що  11 грудня 2017 року  ОСОБА_2   та ОСОБА_4 не знаходилися в квартирі  АДРЕСА_2 . У поясненні ОСОБА_2 , відмовляючись повідомляти своє місце проживання, зазначила, що вона, її донька ОСОБА_4 та її батьки на 11 грудня 2017 року не знаходилися в квартирі  за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки 9 листопада 2017 року  ОСОБА_1 вигнав її та дитину з помешкання. Від надання адреси свого проживання вона відмовляється  у зв`язку з численними погрозами ОСОБА_1 та з метою збереження нормального психологічного стану дитини ( а.с.53).
У заяві про вчинення кримінального правопорушення від 22 листопада 2022 року, ОСОБА_2 повідомила про дії ОСОБА_1 щодо неї  та її батьків, які виявилися в нецензурних образах та погрозах фізичним насильством у разі якщо вони не звільнять квартиру. У заяві зазначає про те, що під час «відвідування» доньки, після першого дзвінка у вхідні двері ОСОБА_1 починає гатити в двері ногами та кричати, ображаючи її та її батьків ( а.с.4).
З тексту заяви про вчинення кримінального правопорушення від 11 лютого 2018 року, ОСОБА_2 повідомила про нанесення їй ОСОБА_1 удару, що призвів до фізичного болю та страждань.
Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 4 квітня 2018 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП Судом установлено, що  13 лютого 2018 року о 13.15 годин ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив психологічне насильство в сім`ї відносно своєї дружини ОСОБА_2 , поводив себе неадекватно, кричав, висловлювався нецензурною лайкою.  Приймаючи таке судове рішення, суд  дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення дій психологічного характеру внаслідок чого завдано шкоду психологічному здоров`ю потерпілого (а.с.56).
Постановою Дарницького районного суду м.Києва від  11 травня 2018 року  провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито на підставі ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в діях складу адміністративного правопорушення.
Зміст наведених документів дає підстави для висновку про те, що  конфліктна ситуація, яка виникла і тривалий час існує між батьками малолітньої дитини, при  цьому причиною виникнення конфліктів, з приводу яких були складені ці документи, стала поведінка позивача, негативно вплинула  на   стан малолітньої дитини і мала негативні наслідки, які були зафіксовані спеціалістами  психології, а також лікарем.
 Нейропсихологом  когнітивного розвитку, психотерапевтом для дітей та дорослих Вікторією Любаревич-Торхової  9 грудня 2020 року був складений висновок. Зі змісту висновку: ОСОБА_4 високоінтелектуальна дитина, з гарно розвиненими манерами, збалансованим емоційним станом. При першій психотерапевтичній зустрічі, у ОСОБА_4 спостерігалися наступні психосоматичні ознаки знервованості: поглядала у бік дверей; прислухалась, чи не йде вже мама; потирала ручки;  вставала та невпевнено (сковано) ходила по кабінету; питалася кожні 2 хвилини скільки часу вже пройшло; за 15 хвилин відсутності мами, двічі сходила в туалет; при цьому вона розповідала під час малювання, що за нею стежить один страшний чоловік, що він її батько і що вона його боїться. На питання чому вона його боїться, вона відповіла «він просто злий і постійно прикидається та обманює».
ОСОБА_5 повністю довіряє мамі, їх відносини є особливо гармонійними. При мамі ОСОБА_5 поводиться як звичайна жвава дитина. Вона готова співати, танцювати, малювати, легко сміється та жартує. При цьому вона легко та без суперечок прислухається до прохань мами.  ОСОБА_4 чудово йде на психотерапевтичний контакт. Часті походи в туалет  завершилися після першої психотерапії завдяки вправам, які ОСОБА_5 виконувала вдома. Але вони виникли знов восени 2020 року. Саме у цей період ОСОБА_6 знов почав приходити та слідкувати за ОСОБА_5 на шкільному подвір`ї, знімати її на відео, не спілкуючись з нею. 
Загальний висновок: перше психоемоційне потрясіння ОСОБА_5 пережила 9 грудня 2017 року, коли ОСОБА_6 виставив її з мамою, бабусею та дідусем на вулицю з ціллю заволодіти її квартирою у Києві.   Зі слів  мами дитини, після того випадку батько робив, та продовжує робити, наступне: переслідував їх в кожному маєтку, де б вони не жили; гнався за ними на машині; ховався за сміттєвими  баками, лежав годинами під парканом, стояв за кутом, стояв напроти в шкоді або садочку; знімає відео ОСОБА_7 та/або ОСОБА_5 , стоячи напроти та навіть не підходив привітатися; міг з`явитися перед донькою, та нічого не казати, просто стояти та дивитися на неї.
Через це у ОСОБА_5 вже майже чотири роки тривають психосоматичні та поведінкові прояви дитячої тривоги. 
Під час останньої зустрічі онлайн, ОСОБА_5 намалювала  монстрів, в яких було дуже багато очей. На питання відповіла, що вони постійно десь там за нею слідкують і це дуже нервує.
Відповідно до висновку лікаря - неврапатолога  Амбулаторії сімейної  медицини «Юлія» У ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року, 12 листопада 2020 року діагностовано: невротичний стан у формі нейрогенного сечового міхура, порушення сну, нейродерміт.   В розділах  скарги та анамнез захворювання і дані об`єктивного огляду зазначено про те, що такі симптоми, як  порушення нічного сну, порушення настрою, части позиви до сечовиділення, періодична висипка на руках,  виникають на протязі останніх років, які провокуються певними обставинами, а саме  зустрічами з батьком (зустрічі нерегульовані, мають форму, що не сприймається дитиною (зі слів мами) ( а.с.15 т.3).  
Допитаний в судовому засіданні психолог   ОСОБА_8 пояснила, що  незаплановані побачення  батька з дитиною без участі матері впливають на незадовільний психологічний стан дитини. У ОСОБА_4 немає  дитячої безпосередності. Для такої дитини дуже важлива передбачуваність, у неї особлива потреба у визначеності. На думку спеціаліста, для нормального  психологічного стану дитини сторін у справі вкрай необхідним є контакт з матір`ю. В теперішньому стані дитини вона є найбільш прив`язаною до матері. Мати в цьому конкретному  випадку необхідна як опора,  як образ формуючий «Я» дитини як особистості, як джерело її безпеки і задоволення нагальних потреб, саме  з нею у дитини формується почуття любові, ніжності, жалю і співчуття. Для нормального психоемоційного стану та відчуття благополуччя неповнолітній дитині необхідна  не тільки звична обстановка  усталеним колом спілкування, але вона ще повинна відчувати себе психофізіологічно вільно, захищено і комфортно. Саме тому для малолітньої ОСОБА_5 дуже важливо, щоб зустрічі з позивачем відбувалися в присутності матері дитини лише до того, як у  дитини буде сформовано відчуття безпеки і підтримки.
З урахуванням висновків спеціалістів  проведення зустрічей батька з малолітньою донькою без присутності матері  є неможливим і буде мати ще більші негативні наслідки для самої дитини та її здоров`я. Оскільки між позивачем та дитиною відсутній  сталий психологічний зв`язок та дитина не має повноцінного контакту з батьком, визначення судом першої інстанції такого графіку побачень та спілкування батька  з малолітньою донькою, а саме через день у будні дні по три години, щонеділі по чотири години без присутності матері не відповідає інтересам дитини і може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини. Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, а саме  2 роки, тобто до досягнення дитиною 10 річного віку зустрічі батька з дитиною мають відбуватися у присутності матері, для формування у дитини почуття безпеки і підтримки з боку батька. Саме такий період тривалістю два роки,  протягом якого мали відбуватися зустрічі батька з малолітньою дитиною в присутності матері, просила визначити відповідач у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , який був поданий  представником ОСОБА_2 у липні 2018 року до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 1-12).
Колегія суддів не погоджується з висновком служби  у справах дітей Дарницької районної м.Києві державної адміністрації  про визначення участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 13 травня 2019 року № 101-4175/03,  оскільки він є необґрунтованим, так як комісією не врахований стан  дитини,  і відповідно такий висновок суперечить інтересам дитини.
Крім того, з урахуванням  психоемоційного стану дитини, колегія суддів вважає, що  визначення  тривалих періодів перебування дитини з батьком у період весняних, осінніх, зимових та літніх канікул, про що зазначив суд першої інстанції,  на даний час  взагалі виключається доти доки між батьком і дочкою  існують стійкі психоемоційні перешкоди.
Таким чином, оскільки висновки суду першої інстанції в частині встановлення графіку побачень та спілкування батька з дитиною не відповідають встановленим обставинам, а тому  рішення суду в  цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким слід  визначити ОСОБА_1 способи та порядок участі у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , встановивши такий порядок побачень, а саме: -  кожної першої та третьої суботи місяця кожного року з 10-00 години до 15-00 години в громадський місцях на всій території міста Києва та Київської області в присутності матері дитини ОСОБА_2 до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10-річного віку, в подальшому без присутності матері; необмежене спілкування батька ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку. 
Додатково слід зазначити, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому зміни як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням  у цій справі спосіб участі у вихованні дитини, що буде  відповідати інтересам дитини.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права  зазначив у рішення про зобов`язання ОСОБА_1 забезпечувати та дотримуватись режиму харчування, розвитку та відпочинку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов відносно матері дитини ОСОБА_2 ,  ОСОБА_2 зобов`язав не допускати протиправних дій та негативних розмов відносно батька дитини ОСОБА_1 , оскільки таких вимог позивач взагалі не заявляв.
Що стосується доводів апеляційної скарги в тій частині, що зобов`язуючи відповідача постійно звітувати позивачу про час і місце їх з дитиною перебування, суд порушує право відповідачки на особисте і сімейне життя, то вони є безпідставними, оскільки спростовуються змістом рішення, в якому відсутні висновки щодо зобов`язання ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 про її місце, а також її з дитиною місце перебування, якщо це не пов`язано з організацією зустрічей дитини з батьком.
З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст.  259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Ковальовим Юрієм Юрійовичем, задовольнити частково. 
Рішення Дарницького  районного суду м.Києва  від 31 березня  2021 рокускасувати в частині встановлення графіку побачень та спілкування  ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  та в частині зобов`язання ОСОБА_1 забезпечувати та дотримуватись режиму харчування, розвитку та відпочинку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов відносно матері дитини ОСОБА_2 та в частині зобов`язання ОСОБА_2 не допускати протиправних дій та негативних розмов відносно батька дитини ОСОБА_1 і в цій частині ухвалити нове рішення наступного змісту.
Визначити ОСОБА_1 способи та порядок участі у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , встановивши такий порядок побачень, а саме: -  кожної першої та третьої суботи місяця кожного року з 10-00 години до 15-00 години в громадський місцях на всій території міста Києва та Київської області в присутності матері дитини ОСОБА_2 до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10-річного віку, в подальшому без присутності матері; необмежене спілкування батька ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку.
В іншій частині  рішення суду першої інстанції залишити без змін.    
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повна постанова складена 13 січня 2023 року. 

 
Суддя- доповідач:                                                              О.І. Шкоріна 

Судді:                                                                                  Л.Д. Поливач

                                                                                             А.М. Стрижеус