Ухвала
18 січня 2023 року
м. Київ
справа № 522/2012/21
провадження № 61-13364ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В., 
розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», в особі філії «Інфоксводоканал» про захист прав споживачів, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, визнання боргу таким, що безпідставно нарахований, відновлення становища, яке існувало до порушення,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року  ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про захист прав споживачів, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, визнання боргу таким, що безпідставно нарахований, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 17 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року, позов задовольнив частково. Визнав неправомірними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», в особі філії «Інфоксводоканал», щодо нарахування щомісячної плати за надання послуг водопостачання та водовідведення за період з 01 липня 2018 року по 26 листопада 2018 року за адресою - АДРЕСА_1 із розрахунку середньомісячної норми водоспоживання - 7,610 куб. м. замість норми - 5,783 куб. м. на одного мешканця. Зобов`язав Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс», в особі філії «Інфоксводоканал», провести перерахунок плати за надані послуги водопостачання та водовідведення за період з 01 липня 2018 року по 26 листопада 2018 року за адресою - АДРЕСА_1 із розрахунку середньомісячної норми водоспоживання - 5,783 куб. м. на одного мешканця, з урахуванням наданих субсидій. У решті позову відмовив.
26 грудня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду                      м. Одеси від 17 грудня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду                від 03 листопада 2022 року.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення у справі незначної складності.
За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі                  № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.
Предметом спору в даній справі є визнання неправомірними дій щодо змін середньомісячної норми водоспоживання за адресою мешкання позивача, затвердженої рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 25 лютого 2010 року, визнання протиправним дій щодо нарахування місячної плати за водопостачання, визнання відсутності заборгованості у позивача ОСОБА_1 перед ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» з оплати за послуги водопостачання та водовідведення, зобов`язання ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» відновити становище, яке існувало до порушення, а також проведення перерахунку плати за комунальні послуги водопостачання та водовідведення.
Верховний Суд урахував предмет позову, його складність, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що ця справа є незначної складностіта не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на обставини, які відповідно до підпункту б пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України можуть слугувати підставою для перегляду в касаційному порядку судового рішення, ухваленого у малозначній справі, а колегією суддів таких обставин не встановлено. 
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод
1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня
2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), №40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], § 230, № 36760/06, ЄСПЛ 2012). 
Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», § 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії»  (Zubac v. Croatia), № 2611/07 та § 54, від 21 червня 
2011 року, № 15276/07, та «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), § 48, від 02 жовтня 2012 року, № 32299/08).
Також ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня 
2018 року № 26293/18 у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.
Отже, за прецедентною практикою ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Вказівка в резолютивній частині оскаржуваної постанови про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», в особі філії «Інфоксводоканал» про захист прав споживачів, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, визнання боргу таким, що безпідставно нарахований, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                             І. В. Литвиненко  
 
А. І. Грушицький
 
Є. В. Петров