КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 березня 2023 року місто Київ
Справа № 755/13250/22
Апеляційне провадження №22-ц/824/5600/2023
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 грудня 2022 року (постановлену у складі судді Виниченко Л. М., дата повного судового рішення 28 грудня 2022 року) про направлення справи за підсудністю
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів
 
ВСТАНОВИВ
У грудні2022 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 в якому просив стягнути з ОСОБА_3   безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 117 300 грн, моральну шкоду у розмірі 50 000 грн та судові витрати.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 грудня 2022 року справу передано на розгляд до Дружківського міського суду Донецької області за підсудністю. 
Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 18 січня 2023 року направив на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 грудня 2022 року, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та направити справу для продовження розгляду до Дніпровського районного суду міста Києва.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно положень ч. 3 ст. 28 ЦПК України позов про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, може пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди, крім того ч. 6 ст. 28 також передбачено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди. У позові зазначено, що відповідач безпідставно заволодів коштами позивача шляхом обману, що підтверджується витягом з ЄРДР від 24.08.2022 року, в якому дії відповідача кваліфікуються за ч. 1 ст. 190 КК України. Крім того, з даного витягу вбачається, що місцем заподіяння шкоди є АДРЕСА_1 .
Вказує, що суд проігнорував такі обставини та помилково дійшов виснову, що позивач не мав права на подачу позову за місцем заподіяння шкоди.
Зазначає, що  помилковим є висновок суду про те, що оскільки відсутній вирок щодо відповідача у кримінальній справі, то немає підстав для подання позову за місцем заподіяння шкоди.
Даний позов не є цивільним позовом у кримінальному провадженні, а є самостійним позовом по стягненню безпідставно набутих коштів, якими відповідач заволодів шляхом обману, чим завдав матеріальну шкоду позивачу і тому, для даної справи, не важливо чи є вирок по кримінальній справі чи ні. 
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 березня 2023 року відкрито провадження у даній справі.
 
Згідно ч. 9 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Як визначено ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Суд першої інстанції, направляючи справу за підсудністю вказував, що позивачем у позовній заяві адресою свого місця проживання зазначено: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Деснянського району м. Києва. Адресою місця реєстрації відповідача зазначено: АДРЕСА_3 .
Позивачем до позовної заяви додано копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24.08.2022, у якому зазначено, що до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява від ОСОБА_2 про те, що 18.08.2022 приблизно о 12.00 год. за адресою АДРЕСА_1 невстановлена досудовим розслідуванням особа заволоділа грошовими коштами у розмірі 117 300 грн, що належали заявнику, таким чином останньому завдано матеріального збитку на вищевказану суму.
Завдання збитків та набуття майна без достатньої правової підстави мають різну правову природу і підпадають під різне нормативно-правове регулювання. На відміну від збитків, для стягнення яких підлягає доведенню наявність складу правопорушення, для повернення безпідставно набутих коштів необхідним є встановлення обставин набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (потерпілого) та те, що набуття або збереження цього майно відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17.
До позовної заяви на підтвердження вчинення відповідачем кримінального правопорушення та завдання останнім позивачу шкоди заподіяної внаслідок вчинення злочинну на території Дніпровського району м. Києва не надано відповідного вироку суду, що давало б підстави вважати позовну заяву такою, що підсудна Дніпровському районному суду м. Києва в силу положень ч. 3 ст. 28 ЦПК України.
Суд першої інстанції встановив, що змістом позовних вимог є стягнення безпідставно набутих грошових коштів з посиланням на ст. 1212 ЦК України.
З метою досудової підготовки справи, судом на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України здійснено запит для з`ясування зареєстрованого місця проживання відповідача.
Як убачається із відповіді Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА № 87514014 від 28.12.2022, відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою:   АДРЕСА_4 , у період часу з 20.09.2013 по 13.06.2018.
Відомості, що відповідач зареєстрований у місті Києві, в тому числі у Дніпровському районі м. Києва - відсутні.
02 вересня 2014 року головою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на підставі ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» винесено розпорядження № 2710/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ», відповідно до якого територіальну підсудність цивільних справ підсудних Ясинуватському міськрайонному суду Донецької області визначено Дружківському міському суду Донецької області.
На даний час відомості про зміну територіальної підсудності цивільних справ підсудних Дружківському міському суду Донецької області відсутні.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовну заяву потрібно передати за підсудністю до цього суду.
 
Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд  вважав встановленими є доведеними, висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).
Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. The Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом статті 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За приписами частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Територіальна підсудність (юрисдикція) - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.
Згідно ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
У відповідності до ч.6 ст.187 ЦПК України - у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
Стаття 28 ЦПК України регулює альтернативну підсудність та дає можливість позивачу за певними категоріями справ обирати між кількома судами.
У ч. 3 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.
Згідно ч. 6 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.
Однак, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (п. 1. ч. 1 ст. 31 ЦПК України).
 
Звертаючись з позовом до суду першої інстанції ОСОБА_2 заявив позовні вимоги  про стягнення з відповідача  безпідставно набутих грошових коштів та в обґрунтовання позову посилався на ст. 1212 та 1214 ЦПК України, що регулюють питання стягнення безпідставно набутих коштів.
 
Із відповіді наданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА № 87514014 від 28.12.2022 р. вбачається, що відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою:   АДРЕСА_4 , у період часу з 20.09.2013 по 13.06.2018 р. У Дніпровському районі м. Києва відповідач не зареєстрований.
 
Вирішуючи питання про прийняття позову і постановляючи оскаржувану ухвалу, суд виклав мотиви прийнятого рішення з якими погоджується колегія суддів апеляційного суду і правильно визначився, що з огляду на заявлені вимоги : предмет та підстави позову, підсудність справи не можна визначити за місцем заподіяння шкоди, оскільки стягнення безпідставно набутих коштів та відшкодування шкоди мають різну правову природу і підпадають під різне нормативно-правове регулювання.
Зі змісту позовної заяви  вбачається, що Позивачем не заявлялись вимоги про відшкодування  шкоди, завданої майну, або вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги з приводу посилання на положення ч. 3 та ч. 6 ст. 28 ЦПК України, як на підставу звернення з даним позовом саме до Дніпровського районного суду міста Києва, відхиляються апеляційним судом.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що справа не підсудна Дніпровському районному суду міста Києва, правильно направив цивільну справу за підсудністю до Дружківського міського суду Донецької області, оскільки відповідач зареєстрований за адресою, територія якої відноситься до територіальної юрисдикції суду підсудність якого визначена Дружківському міському суду Донецької області.
 
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд встановив, що ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм  процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
 
Керуючись ст. ст. 268, 367-368, 374,375, 381-384 ЦПК України, суд
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2   - залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 грудня 2022 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України
 
Повний текст постанови складено 29 березня 2023 року.

Суддя-доповідач                                                                                      О. В. Желепа

Судді                                                                                                          В. А. Кравець

                                                                                                       О. Ф. Мазурик