Окрема думка
Судді Касаційного кримінального суду Верховного Суду
ОСОБА_1 у провадженні № 51-3315км21 (справа №672/1420/17)
Колегія суддів Третьої судової палати Верховного Суду вскладі головуючого   ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1 , ОСОБА_3  постановою від 15 березня 2023 року частково задовольнила касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 та скасувала вирок апеляційного суду від 25 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_4 , звільнила його з-під варти без обрання запобіжного заходу і призначила новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Не погоджуюсь з таким рішенням суду касаційної інстанції та вважаю судові рішення стосовно  ОСОБА_4 законними, обґрунтованими і вмотивованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин  і не має права досліджувати докази, встановлювати та визначати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суд касаційної інстанції є судом права, а оцінка доказів у справі є завданням судів попередніх інстанцій. При розгляді касаційних скарг суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
На мою думку, у даному випадку, колегія суддів, скасовуючи вирок апеляційного суду стосовно ОСОБА_4 , не мала на це підстав виходячи з наступного.
У касаційний скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, вважав, що судовий розгляд проведено неповно і упереджено, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. На обґрунтування своїх доводів вказував на порушення судом кримінального процесуального закону, що за своїм змістом зводиться до одного та стосуються оцінки судом доказів, зокрема показань свідків, які підтвердили скоєння кримінального правопорушення засудженим ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння.
Сторона захисту і члени колегії суддів, на жаль, вважають сумнівними показання свідків ОСОБА_6 (лікаря) і ОСОБА_7 (працівник поліції) в частині того, що від ОСОБА_4 було чути запах алкоголю. При цьому колегія суддів усупереч ч. 2 ст. 96 КПК не посилається на факти, характеристики цих осіб, засудження за завідомо неправдиві показання або інші діяння, що підтверджують нечесність цих свідків.
Отже оцінка достовірності показань свідків є завданням перш за все судів попередніх інстанцій, в даному випадку суду апеляційної інстанції, та знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 
Відповідно до обставин цієї справи не вбачаю підстав ставити під сумнів оцінку показань свідків, надану судом апеляційної інстанції.
Крім того, Верховний Суд 01 грудня 2021 року у своєму рішенні по цій же справі раніше,  даючи оцінку висновку судів попередніх інстанцій про недоведеність факту перебування ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом в момент ДТП, вказав, що апеляційний суд не звернув належної уваги на показання свідків, допитаних судом першої інстанції, та свідка ОСОБА_7 , якого допитано в апеляційному суді, не дослідив усієї сукупності доказів у справі з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Також касаційний суд зазначив, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи із положень статей 84, 92, 94 КПК, шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, зокрема і показань свідків, з огляду на що, визнання висновку експерта недопустимим доказом в цьому провадженні, не є процесуальною перешкодою до визначення ознак стану алкогольного сп`яніння як обставини, що обтяжує покарання.
З урахуванням вимог ч. 2 ст. 439 КПК щодо обов`язкового виконання вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, для суду під час нового розгляду, Хмельницький апеляційний суд з дотриманням усіх норм процесуального закону розглянув справу, у тому числі допитав свідків, з`ясував усі передбачені ст.91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, і обґрунтовано визнав отриманні докази, у тому числі на предмет належності, достовірності та допустимості, достатніми для встановлення події злочину, винуватості засудженого та перебування засудженого ОСОБА_4 під час ДТП в стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, вважаю, що передбачені ст. 438 КПК підстави для скасування вироку апеляційного суду та задоволення касаційної скарги захисника, відсутні. 
Крім того, колегія суддів не погодилась з пропозицією про обрання щодо ОСОБА_4 відповідно до ч. 3 ст. 433 КПК запобіжного заходу при скасуванні судового рішення і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. 
 
Суддя Верховного Суду                                                                                  ОСОБА_1