Номер провадження: 22-ц/813/3814/22 
Справа № 2-6635/06
Головуючий у першій інстанції Кравець О.О.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д.,
Дришлюка А.І.,

при секретарі: Павлючук Ю.В., 

переглянув у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Одеської міської ради та заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб Шостої одеської державної нотаріальної контори, Садового товариства «Зв`язківець», за участю органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

02 листопада 2006 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб Шостої одеської державної нотаріальної контори, Садового товариства «Зв`язківець» та органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який був чоловіком позивачки та батьком відповідачки, після його смерті відкрилась спадщина на садовий будинок загальною площею 234,8 кв.м, розташований за адресом: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 218 кв.м у садовому товаристві «Зв`язківець». За життя ОСОБА_5 не отримав правовстановлюючі документи на садовий будинок, свідоцтво про право власності на садовий будинок було видано після його смерті, що стало перешкодою для оформлення спадщини в нотаріальному порядку.
Позивач ОСОБА_3 також зазначила, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 , тому як дружина має право власності на 1/2 частку садового будинку. Після смерті чоловіка її було прийнято в члени садового товариства та за нею закріплено земельну ділянку. Посилаючись на наявність спору з відповідачем ОСОБА_4 як дочкою померлого щодо частки у спадщині, позивач ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності на 1/2 частку садового будинку загальною площею 234,8 кв.м, розташованого в АДРЕСА_1 , як на спільне майно подружжя та на 1/4 частку цього ж будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2006 року відкрито провадження у справі.
07 грудня 2006 року позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 подали суду заяву про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі з таких підстав.
За умовами мирової угоди у садовому будинку, що складається з будинку літ. «А» площею 234,8 кв.м, вбиральні, душу літ. «Б», розташованому в АДРЕСА_1 , переходить ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку, як на частку у спільному майні подружжя та на 1/4 частку садового будинку в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 ; відповідачу ОСОБА_4 переходить право власності на 1/4 частку садового будинку в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 ..
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2006 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за якою: передається ОСОБА_4 у власність 1/4 частка садового будинку, яка складається з літ. «А» загальною площею 234,8 кв.м, вбиральні, душу літ. «Б», які розташовані за адресом: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 ; передається ОСОБА_3 у власність 1/2 частка садового будинку, яка складається з літ. «А» загальною площею 234,8 кв.м, вбиральні, душу літ. «Б», які розташовані за адресом: АДРЕСА_1 , як частка у спільному майні подружжя, та 1/4 частка в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 .. Провадження у справі закрито.
19 листопада 2019 року Одеська міська рада подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2006 року, та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року Одеській міській раді поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2006 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2006 року.
16 грудня 2019 року представник ОСОБА_2 – адвокат Мельник М.М. подала до суду заяву про приєднання до апеляційної скарги Одеської міської ради на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2006 року.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2019 року ОСОБА_2 поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2006 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2006 року.
Постановою Одеського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року апеляційну скаргу Одеської міської ради, заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги задоволено частково. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2006 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Шоста Одеська державна нотаріальна контора, СТ «Зв`язківець», Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання права власності скасовано, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постановою Верховного Суду від 30 червня 2021 року касаційну скаргу касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Дмітрієв Р.Б. задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 29 липня 2021 року визначено склад колегії суддів, головуючий суддя – Драгомерецький М.М., судді – Громік Р.Д., Дришлюк А.І..
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 серпня 2021 року справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб Шостої одеської державної нотаріальної контори, Садового товариства «Зв`язківець», за участю органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування, прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду.
Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.
12 грудня 2022 року від представника Київської районної адміністрації, як органу опіки та піклування надійшла заява про розгляд справи без їх участі.
Третя особа – Приморська державна нотаріальна контора у м. Одеси (Шоста одеська державна нотаріальна контора) сповіщалась належним чином та завчасно, про що свідчить рекомендоване повідомлення про отримання судової повістки про виклик до суду. Клопотань про відкладення судового розгляду чи про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надходило. Крім того, апеляційним судом враховується наявність в матеріалах справи заяв від Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі від 26.08.2021 та від 11.04.2022 про розгляд вказаної справи за відсутності їх представника, заперечення щодо винесення судового рішення відсутні (т. 3 а.с. 153, 180).
Одеська міська рада сповіщалась належним чином та завчасно, про що свідчить рекомендоване повідомлення про отримання судової повістки про виклик до суду. Крім того, 02.12.2022 Одеській міській раді судова повістка була направлена на їх електронну адресу. Клопотань про відкладення судового розгляду чи про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надходило.
Третій особі – Садовому товариству «Зв`язківець» судова повістка про виклик до суду неодноразово надсилалась на відому суду адресу, а саме: АДРЕСА_2 , однак судова кореспонденція поверталась до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження юридичної особи Садове товариство «Зв`язківець» дійсно вказано: АДРЕСА_2 . Інших даних щодо їх місцезнаходження чи наявності офіційної електронної адреси матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Згідно зі ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.
Таким чином, оскільки місцезнаходження третьої особи Садове товариство «Зв`язківець» дійсно зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , інших відомостей про їх місцезнаходження під час провадження справи в апеляційному суді матеріали справи не містять, тому направлені судові повістки вважаються доставленими, а Садове товариство «Зв`язківець» вважається таким, що своєчасно та належним чином повідомлене про дату, час та місце розгляду справи.
ОСОБА_2 судові повістки про виклик до суду неодноразово надсилалась на зазначену нею адресу, однак судова кореспонденція поверталась до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». При цьому, судову повістку про виклик до суду було направлено на електронну адресу представника ОСОБА_2 – адвоката Долженчук Н.М., яка вказана нею особисто. Апеляційний суд також враховує, що адвокат Долженчук Н.М. 12 серпня 2022 року ознайомилась із матеріалами цивільної справи, що свідчить про обізнаність ОСОБА_2 та її представника про наявність в проваджені апеляційного суду даної справи. Клопотань про відкладення судового розгляду чи про проведення судового засідання, призначеного на 13.12.2022, в режимі відеоконференції не надходило.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судові повістки про виклик до суду неодноразово надсилалась на зазначені ними адреси, однак судова кореспонденція поверталась до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». При цьому, 02 грудня 2022 року судові повістки про виклик до суду були направлені на електронні адреси представника ОСОБА_4 – адвоката Данилюка А.Б. та представника ОСОБА_3 – адвоката Колеснікова І.Л., які вказані ними особисто.
Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно (ч. ч. 2, 4-5 ст. 128 ЦПК України).
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
Отже, для вручення повісток закон передбачає альтернативні способи комунікації.
Верховний Суд в постанові від 30.11.2022 по справі №759/14068/19 вказав, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.
З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.
Таким чином, оскільки судові повістки 02 грудня 2022 року були направлені представнику ОСОБА_4 – адвокату Данилюку А.Б., представнику ОСОБА_3 – адвокату Колеснікову І.Л. та представнику ОСОБА_2 – адвокату Долженчук Н.М., на вказані ними особисто електронні адреси, апеляційний суд виконав обов`язок щодо повідомлення ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи.
13 грудня 2022 року від представника ОСОБА_4 – адвоката Данилюка А.Б. та від представника ОСОБА_3 – адвоката Колеснікова І.Л. надійшли заяви про участь в судовому засіданні, призначеного на 13 грудня 2022 року в режимі відеоконференції, при цьому зазначили, що у зв`язку із повною відсутністю електроенергії та доступу до мережі інтернет з 05 по 11 грудня 2022 року вони не мали змоги подати заяви вчасно.
Однак, розглянувши вищезазначені заяви, колегія суддів приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Положеннями ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд може постановити ухвалу про участь учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду, визначеному судом. У клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в обов`язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. 
Таке клопотання може бути подано не пізніш як за п`ять днів до відповідного судового засідання.
Заяви представника ОСОБА_4 – адвоката Данилюка А.Б. та представника ОСОБА_3 – адвоката Колеснікова І.Л. про участь в судовому засіданні, призначеного на 13 грудня 2022 року о 11.45 год в режимі відеоконференції, направлено до апеляційного суду електронною поштою 12.12.2022 о 16.34 год, тобто подано з порушенням строку, встановленого ч. 7 ст. 212 ЦПК України. В апеляційного суду недостатньо часу для виконання вимог процесуального закону та призначення судового засідання призначеного в режимі відеоконференції.
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.
Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
Апеляційним судом також враховується, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року було задоволено клопотання адвоката Данилюка А.Б. в інтересах ОСОБА_6 та адвоката Колеснікова І.Л. в інтересах ОСОБА_3 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке призначено на 29 листопада 2022 року, однак розгляд справи був відкладений за їхніми заявами, у зв`язку із неможливістю прийняти участь в засіданні за відсутності електроенергії та інтернету.
На судове засідання, призначене на 13 грудня 2022 року заяви представника ОСОБА_4 – адвоката Данилюка А.Б. та представника ОСОБА_3 – адвоката Колеснікова І.Л. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції подані з порушенням строку, встановленого ч. 7 ст. 212 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Сторони по справі про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Крім того, Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Отже, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, наявність в матеріалах справи письмових пояснень представника ОСОБА_3 – адвоката Колеснікова І.Л., в яких чітко викладена їх позиції щодо суті справи, та те, що сама по собі неможливість брати участь у відкритому судовому засіданні не є безумовною перешкодою для відкладення судового засідання, колегія суддів керуючись вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату судового засідання учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заяви про приєднання до апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
У відповідності до ч. ч. 1-3, 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може перешкоджати учасникам справи у поданні доказів і зобов`язаний сприяти у поданні (забезпеченні) відповідних доказів, якщо їх подання є утрудненим або неможливим.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. 
Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. 
Згідно із пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.
Стаття 16 ЦК врегульовує захист цивільних прав та інтересів судом та передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, який не є вичерпним, адже тут же зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно вимог статті 175 ЦПК України (в редакції, чинній на час вирішення справи судом першої інстанції) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову.
Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.
До ухвалення судового рішення у зв`язку із укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.
У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. 
Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд. 
За своєю правовою природою мирова угода – це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах погоджених сторонами та є завершенням судового провадження, свідчить про врегулювання судового спору між сторонами. Тобто, це угода сторін, в якій вони викладають прийнятний для них варіант вирішення судової справи, розподіляють спірні права та обов`язки або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу.
Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб, визначений в умовах мирової угоди.
Як встановлено матеріалами справи, з 07 серпня 1988 року ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 8).
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 7).
Відповідно до свідоцтва про смерть від 04.03.2005 серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 6).
Рішенням СТ «Зв`язківець» від 12 липня 2005 року протокол №2 ОСОБА_5 у зв`язку зі смертю виключений зі складу садового товариства, його земельну ділянку площею 218 кв.м на АДРЕСА_1 , передано його дружині ОСОБА_3 після прийняття її в члени садового товариства (т. 1 а.с. 11-13).
30 серпня 2005 року за заявою ОСОБА_3 у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 . Шостою одеською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №618/2005 щодо майна померлого ОСОБА_5 .. Спадкоємцям видано свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 30-52).
Матеріали спадкової справи не містять відмови нотаріуса у оформленні спадкових прав на нерухоме майно, розташоване на АДРЕСА_1 .
16 березня 2006 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради видано на ім`я ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
24 березня 2006 року на підставі вказаного свідоцтва Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» проведено реєстрацію права власності ОСОБА_5 на нерухоме майно (т. 1 а.с. 9-10).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2006 року у складі судді Кравця О.О. визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за якою: передано ОСОБА_4 у власність 1/4 частки садового будинку, яка складається з літ. «А», загальною площею 234,8 кв.м, вбиральні, душу літ. «Б», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 ; передано ОСОБА_3 у власність 1/2 частка садового будинку, яка складається з літ. «А», загальною площею 234,8 кв.м, вбиральні, душу літ. «Б», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , як частка у спільному майні подружжя, та 1/4 частки в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 .. Провадження у справі закрито.
Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що мирова угода, укладена сторонами, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси осіб, вчинена в інтересах обох сторін.
Однак, суд першої інстанції не звернув увагу, що свідоцтво про право приватної власності ОСОБА_5 на садовий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , було видане Виконавчим комітетом Одеської місткої ради після смерті ОСОБА_5 , реєстрація права власності ОСОБА_5 на вказаний будинок бюро технічної інвентаризація проведена після смерті ОСОБА_5 , отже, на день смерті ОСОБА_5 не був власником садового будинку як об`єкту нерухомого майна, так як помер до того, як на його ім`я було видано правовстановлюючі документи. А тому, відповідно до положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України садовий будинок по АДРЕСА_1 як об`єкт нерухомого майна не увійшов до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 та не та не міг бути успадкований.
В справі відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 . Наявна в справі довідка садового товариства «Зв`язківець» щодо належності земельної ділянки по АДРЕСА_1 не є правовстановлюючим документом на земельну ділянку, вона лише підтверджує право ОСОБА_7 на користування спірною земельною ділянкою.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами апеляційної скарги Одеської міської ради про те, що укладення мирової угоди та, відповідно, визнання такої судом щодо майна, яке як об`єкт нерухомого майна за життя не належало ОСОБА_5 , є незаконним. 
Таким чином, безпідставним та таким, що суперечить статтям 1218, 1220 ЦК України, є рішення суду щодо розподілу часток у праві власності, яке у померлого не виникло та, відповідно, не могло бути успадковане. Видане 16 березня 2006 року на підставі розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 22 квітня 2005 року №590/А свідоцтво про право власності ОСОБА_5 на садовий будинок не може бути прийнято, так як свідоцтво видано після смерті ОСОБА_5 , цивільна правоздатність якого як фізичної особи припинилася у момент його смерті.
Колегія суддів також погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_4 на момент підписання мирової угоди була неповнолітньою, суд не залучив до участі в справі представника неповнолітньої особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Тобто, у даній справі мирова угода була підписана неповнолітньою особою за відсутності у нього будь-якого представника у справі, який представляв її інтереси або надавав їй правову допомогу, що є грубим порушенням норм процесуального права. Орган опіки та піклування лише був присутній в суді, в матеріалах справи відсутнє рішення органу опіки та піклування на те, щоб представляти відповідача неповнолітню ОСОБА_4 , батько якої помер, а мати є позивачем у справі.
Апеляційний суд також приймає до уваги заяву ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги, в обґрунтування якої в тому числі вказано, що будівництво об`єкта по АДРЕСА_1 обмежує право власності ОСОБА_2 , оскільки частина незаконно збудованого садового будинку знаходиться на її земельної ділянці, за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110136900:33:019:0050, що на теперішній час не спростовано.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що умови мирової угоди між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за якою: передано ОСОБА_4 у власність 1/4 частки садового будинку, яка складається з літ. «А», загальною площею 234,8 кв.м, вбиральні, душу літ. «Б», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 ; передано ОСОБА_3 у власність 1/2 частка садового будинку, яка складається з літ. «А», загальною площею 234,8 кв.м, вбиральні, душу літ. «Б», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , як частка у спільному майні подружжя, та 1/4 частки в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , суперечать нормам матеріального права, що регулюють набуття права власності на нерухоме майно, спадкування нерухомого майна, та порушують права та законні інтереси Одеської міської ради як уповноваженого власника земель комунальної власності територіальної громади м. Одеси, та ОСОБА_2 в якої порушується право власності на її земельну ділянку.
Одеська міська рада та ОСОБА_2 не брали у часті у справі ані як сторони, ані як треті особи, про розгляд справи не повідомлялися, та були позбавлені можливості надати суду свої пояснення та докази, висловити власну позицію щодо суті справи.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про визнання та затвердження мирової угоди, суд першої інстанції не взяв до уваги вищенаведеного та не перевірив, чи порушують умови мирової угоди права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд не врахував положення ч. 5 ст. 175 ЦПК України, згідно з якими, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує розгляд справи.
Метою мирової угоди є врегулювання спору між самими сторонами і її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмету спору.
Відносно доводів представника ОСОБА_3 – адвоката Колеснікова І.Л. про те, що право власності в ОСОБА_5 на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виникло на підставі розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 22.04.2005 №509/А «Про прийняття в експлуатацію будівель по АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 », а тому в подальшому і ОСОБА_3 , ОСОБА_8 у встановленому законом порядку набули право власності на вказаний будинок, слід зазначити наступне.
Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 ЦК України).
Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.
Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває право власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.
Тобто право спадкоємця є похідним від прав, які існували у спадкодавця на момент відкриття спадщини та успадкувати можливо тільки те майно, яке належало спадкодавцю на час смерті.
Вказаний висновок викладений Верховним Судом в постанові від 04.10.2022 в справі №452/1417/19 (провадження 61-6597св22).
Відповідно до свідоцтва про смерть від 04.03.2005 серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Таким чином, в даному випадку часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 є ІНФОРМАЦІЯ_1 та його спадкоємці могли успадкувати виключно права та обов`язки, що належали спадкодавцеві станом на вказану дату.
16 березня 2006 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради видано на ім`я ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане свідоцтво видано на підставі розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 22.04.2005 №509/А.
24 березня 2006 року на підставі вказаного свідоцтва Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» проведено реєстрацію права власності ОСОБА_5 на нерухоме майно.
Отже, на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 Копач ОСОБА_9 не був власником садового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , а тому спірне нерухоме майно не увійшло до спадкової маси та не могло бути успадковане спадкоємцями ОСОБА_5 ..
Здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку . Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ст. 25 ЦК України).
Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 30 ЦК України).
Реєстрація за померлим права власності на садовий будинок суперечить нормам законодавства та не могла відбутись на законних підставах.
Інші доводи ОСОБА_3 також не є суттєвими, фактично зводяться до незгоди із доводами апеляційної скарги та заяви про приєднання до апеляційної скарги, та ведуть до неправильного тлумаченням норм законодавства.
При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».
Пунктом 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Умови мирової угоди суперечили нормам матеріального права, що регулюють набуття права власності на нерухоме майно, спадкування нерухомого майна, а тому суд не мав правових підстав для визнання мирової угоди. Оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали про визнання мирової угоди та закриття з цих підстав провадження у справі, а тому відповідно до ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради та заяву адвоката Мельник Маріни Миколаївни в інтересах ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги задовольнити частково.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2006 року скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повне судове рішення складено: 23 грудня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк