КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №757/953/21                                                                                         Головуючий у І інстанції Соколов О.М.
Провадження №22-ц/824/1471/2023                                                                     Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
01 лютого 2023року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах 
судді-доповідача                                        Голуб С.А.,  
суддів:                                                       Писаної Т.О., Таргоній Д.О., 
         за участі секретаря судового засідання      Шаламая Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення пені та 3% річних за користування депозитом,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У жовтні 2021 року  ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з вказаним позовом посилаючись на те, що 13 серпня 2012 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено депозитний договір № SAMDN25000727885183 (Вклад «Стандарт, 12 місяців»). Сума вкладу становить 49 000,00 доларів США. Вклад оформлювався на строк 366 днів по 13 серпня 2013 року включно. Строк вкладу продовжувався неодноразово без з`явлення Клієнта до Банку. 20 квітня 2017 року позивачка звернулася до Банку із вимогою про розірвання Договору №SAMDN25000727885183 від 13 серпня 2012 року та повернення вкладу разом з нарахованими відсотками. Дана заява була отримана відповідачем, але задоволена не була. 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2018 року у справі №757/25510/17-ц позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», задоволено, розірвано Договір №SAMDN25000727885183 від 13 серпня 2012 року, стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» 49 000, 00 доларів США банківського вкладу, 19116, 71 доларів США проценти за користування банківським вкладом за період з 01 березня 2014 року по 16 січня 2018 року включно, 5581,97 доларів США - 3 % річних за період з 08 квітня 2014 року по 16 січня 2018 року. 
16 червня 2020 року Київським апеляційним судом ухвалено судове рішення, яким зменшено суму процентів за користування банківським вкладом з 19116,71 доларів США до 15476, 72 доларів США; зменшено 3% річних з 5581,97 доларів США до 1063,23 доларів США за період з 27 квітня 2017 року по 16 січня 2018 року. 
09 вересня 2020 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 14 серпня 2020 року за справою №757/25510/17-ц. Заборгованість АТ КБ «Приватбанк» стягнута в порядку примусового виконання рішення лише 19 листопада 2020 року. 
На підставі викладеного ОСОБА_1 просила стягнути 3% річних у розмірі 5726 доларів США 52 цента та пеню у розмірі 437217 грн. 34 коп., яка нарахована за період з 17 листопада 2019 року по 17 листопада 2020 року. 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь  ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 3926 доларів США 71 цента.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь  ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в розмірі 1109 грн. 29 коп.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу посилаючись на те, що воно не відповідає вимогам законності та обґрунтованості та ухвалено з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права.
Зокрема, зазначає, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» було укладено договір переведення боргу № б/н від 17 листопада 2014 року та переведення боргу за зобов`язанням банку щодо виплати коштів за договором банківського вкладу № SAMDN025000727885183 від 13 серпня 2012 року, а тому АТ КБ «ПриватБанк» не несе зобов`язань за цим договором банківського вкладу, а новим боржником є ТОВ «ФК «Фінілон».
На підставі викладеного в апеляційній скарзі, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу суду апеляційної інстанції відзив не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.
Представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Кобзар Ю.Б в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 13 серпня 2012 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір SAMDN25000727885183 (Вклад «Стандарт, 12 місяців»). Сума вкладу становить 49000,00 доларів США. Вклад оформлювався на строк 366 днів, по 13 серпня 2013 року включно. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2018 року у справі №757/25510/17-ц позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», задоволено, розірвано Договір №SAMDN25000727885183 від 13 серпня 2012 року, стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» 49000, 00 доларів США банківського вкладу, 19116,71 доларів США проценти за користування банківським вкладом за період з 01 березня 2014 року по 16 січня 2018 року включно, 5581,97 доларів США - 3 % річних за період з 08 квітня 2014 року по 16 січня 2018 року. 
Постановою Київського апеляційного суду від 16 червня 2020 року зменшено суму процентів за користування банківським вкладом з 19116,71 доларів США до 15 476,72 доларів США; зменшено 3% річних з 5581,97 доларів США до 1063,23 доларів США за період з 27 квітня 2017 року по 16 січня 2018 року.
09 вересня 2020 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним С.В. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 14 серпня 2020 року за справою №757/25510/17-ц. Цього ж дня виконавче провадження № 62982567 з примусового виконання виконавчого листа №757/25510/17-ц, який виданий 14 серпня 2020 року було приєднано до зведеного виконавчого провадження №56010919. Відповідно виписки по рахунку № НОМЕР_1 від 30 червня 2021 року за період з 22 вересня 2020 року по 22 вересня 2022 року відбулося списання грошових коштів на виконання виконавчого провадження № 56010919 на користь ОСОБА_1 . А відтак, кінцевою датою нарахування 3 % слід вважати 21 вересня 2020 року.
Задовольняючи частково позовні вимоги за депозитним договором SAMDN25000727885183 від 13 грудня 2012 року, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було погоджено всі його істотні умови. Щодо строку дії договору було погоджено, що він продовжується на новий строк за умови відсутності заяви вкладника про бажання забрати кошти. Також було передбачено можливість дострокового розірвання договору при попередженні один одного за два дні. Після неодноразового продовження строку договору ОСОБА_1 20 квітня 2017 року скористалась своїм правом та подала заяву про дострокове розірвання договору, але задоволена не була. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року позов було задоволено та розірвано договір вкладу, а тому суд стягнув на користь позивача відсотки в сумі 3926 дол. США. 
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.
Підставами для оскарження судового рішення відповідач зазначає лише те, що позов пред`явлений до неналежного відповідача. Правильність визначення судом розміру стягнення відповідачем не оскаржується, отже апеляційним судом не перевіряється.
Згідно зі статтею 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
Стаття 520 ЦК України передбачає, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, третя особа, яка має намір стати боржником. Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснення заміни боржника, або сам кредитор запропонував здійснити заміну боржника.
В будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода:
а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений;
б) третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника;
в) кредитор надав згоду на заміну боржника.
Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Крім того, згідно зі статтею 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.
Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Доводи апеляційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського рахунку, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Разом із тим, банком не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надала згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договором банківського рахунку та належним відповідачем у справі.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2022 року (справа №321/1260/19) вказано, що суди необґрунтовано констатували нікчемність договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року. Разом з тим, відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу.
В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року (справа №757/61918/18) міститься правовий висновок, згідно якого доводи про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» було укладено договір, за умовами якого товариство стало боржником за договорами банківського вкладу, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вкладник надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договорами банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655ск21), від 17 листопада 2021 року у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21), від 26 січня 2022 року у справі № 757/34314/18-ц (провадження № 61-7121св21) у подібних правовідносинах.
Щодо доводів відповідача про наявність мовчазної згоди позивачки на укладення договору про перевід боргу на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон»,  що передбачено статтею 205 ЦК України, то вони також є необґрунтованими.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2021 року у справі № 757/45304/19-ц (провадження № 61-3221св21) зроблено висновок, що «з огляду на те, що договір між сторонами укладено у письмовій формі, він містить умови про їх двостороннє волевиявлення, передбачені статтею 205 ЦК України положення про мовчазну згоду не можуть бути застосовні до правовідносин сторін у цій справі. Банк не довів, що такий договір було укладено зі згоди вкладника, що було його процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України. Аналогічний за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 757/61159/19-ц, від 22 вересня 2021 року у справі № 757/64382/17».
Таким чином, Договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ ФК «Фінілон» є таким, що не породив юридичних наслідків, за ним не відбулось переведення боргу перед ОСОБА_1 з АТ КБ «Приватбанк» на ТОВ ФК «Фінілон» за Депозитним договором № SAMDN25000727885183 від 13 грудня 2012 року
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуване судове рішення повною мірою відповідає вказаним вимогам та не може бути скасовано з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.
Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст.ст., 367, 369, 374, 375 України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення пені та 3% річних за користування депозитом залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 03 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді: