ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

20 лютого 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/5637/22
Головуючий у першій інстанції – Карапута Л. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/260/23

Суд у складі:
головуючого – судді Євстафіїва О.К.,
суддів:                       Скрипки А.А., Шарапової О.Л.,
за участю секретаря  Зеляк Л.Г.,

позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу: представник ОСОБА_1 – адвокат Чепурна Наталія Вікторівна,

на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 08 листопада 2022 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 08.11.2022, м. Чернігів, 

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 р. представник ОСОБА_1 - адвокат Чепурна Н.В. звернулася з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (арк. 52-56), просила визнати незаконним та скасувати наказ командира вказаної частини від 24.02.2022 № 46 про звільнення ОСОБА_1 , поновити останню на роботі на посаді радіотелефоніста відділення зв`язку (телефоніста міжміського телефонного зв`язку) з 25.02.2022 і стягти на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.02.2022 по день поновлення на роботі. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_1 працювала у Військовій частині НОМЕР_1 з 07.02.2018 по 24.02.2022 на посаді радіотелефоніста відділення зв`язку (телефоніста міжміського телефонного зв`язку) за строковим трудовим договором до виходу основного працівника. 24.02.2022 командиром вказаної частини підписано оспорюваний наказ № 46, яким позивача звільнено з роботи відповідно до ст. 7 КЗпП України (у зв`язку із наявністю підстав для припинення трудового договору деяких категорій працівників за певних умов), про що зроблено відповідний запис в її трудовій книжці. Підставою винесення цього наказу є Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Про звільнення ОСОБА_1 повідомили по телефону, але протягом місяця вона так і не могла дізнатися про причину її звільнення. Звільнення останньої з роботи є незаконним. Так, сторонами було укладено строковий трудовий договір до виходу на роботу основного працівника. Проте 24.02.2022 такий не вийшов на роботу. Заяв про розірвання трудового договору ОСОБА_1 не подавала. Нормами чинного законодавства не встановлено ні обмежень щодо продовження виконання ОСОБА_1 обов`язків радіотелефоніста відділення зв`язку, ні додаткових підстав для розірвання строкового трудового договору з ініціативи роботодавця в умовах воєнного стану. Отже для припинення вказаного договору в односторонньому порядку не було підстав. В цей період відповідачу було б доцільніше не звільняти працівників, а навпаки використовувати їх як додатковий кадровий потенціал в оборонній сфері. Тому звільнення позивача є незаконним. При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно має прийняти рішення про виплату працівників середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи його, суд виходив з того, що звільнення позивача з роботи є законним і, крім того, вона звернулася з позовом з порушенням строку звернення до суду.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Чепурна Н.В. просить скасувати вказане рішення та ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Доводи скарги є такими ж, що й доводи позовної заяви. Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що:
- листи центральних органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами, вони мають лише роз`яснювальний та інформаційний характер і не встановлюють правових норм. Тож законна підстава для звільнення ОСОБА_1 відсутня;
- суд помилково вважає, що підставою для відмови у задоволенні позовної заяви є пропущення позивачем строку звернення до суду, оскільки внаслідок відсутності позивача в Україні з незалежної від неї причини - військової агресії Росії проти України, вона не мала можливості в день видачі трудової книжки її чоловікові ознайомитися із наказом про звільнення. Лише прибувши 07.08.2022 в Україну, позивач мала можливість ознайомитися з оспорюваним нею наказом про звільнення та звернутися за правовою допомогою до адвоката.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 – адвокат Чепурна Н.В. підтримала апеляційну скаргу, а представник Військової частини НОМЕР_1 – юрист ОСОБА_2 просила її відхилити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню.
У справі встановлено таке.
29.05.2020 ОСОБА_1 прийнято на посаду радіотелефоніста відділення зв`язку (телефоніста міжміського телефонного зв`язку) Військової частини НОМЕР_1 за строковим трудовим договором, що підтверджується копією трудової книжки останньої та копією довідки Військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2022 № 671 (арк. 8-9, 13). Крім того, жоден з учасників справи не заперечує, що позивача прийнято на посаду за строковим трудовим договором. 
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан з 05 год 30 хв 24.02.2022, який продовжувався відповідними Указами Президента України та діє на цей час.
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.02.2022 № 46, на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», директиви Головнокомандувача Збройних Сил України № 32/321/501/13т від 24.02.2022 і мобілізаційної директиви Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 1/66т/с, військову частину НОМЕР_1 переведено на штат воєнного часу № 02/420-01 (51) та вирішено цей штат ввести в дію з 24.02.2022 (арк. 69).
Згідно з витягом зі штатного розпису Військової частини НОМЕР_1 , посада радіотелефоніста відділення зв`язку має штатно-посадову категорію солдат (ВОС (ОС) 420, Код 641 А 406 040) (арк. 70).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.02.2022 № 46 ОСОБА_1 звільнено з роботи 24.02.2022 відповідно до ст. 7 КЗпП України (у зв`язку із наявністю підстав для припинення трудового договору деяких категорій працівників за певних умов) (його копія на арк. 10).
16.06.2022 чоловік позивача – ОСОБА_3 на прохання позивача отримав її трудову книжку, копію наказу та довідку (які саме – не уточнюється), що підтверджено копією розписки ОСОБА_3 відповідного змісту (арк. 76).
Аналізуючи норми права, що регулюють спірні правовідносини, та обставини справи, суд доходить такого.
В частині 2 ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначено, що солдат – це військовослужбовець, який належить до рядового складу. Тож посада, яку обіймала ОСОБА_1 до звільнення, законність якого нею оспорюється, відноситься до військових посад.
Відповідно до п. 2 розділу І Порядку заміщення в мирний час окремих військових посад у Збройних Силах України цивільними особами (на умовах строкового трудового договору), затвердженого наказом Міністерства оборони України від 29.05.2017 № 292, у Збройних Силах України в мирний час можуть заміщатися цивільними особами окремі військові посади, що включені у Тимчасовий перелік військових посад Збройних Сил України, які в мирний час можуть заміщатися цивільними особами (на умовах строкового трудового договору), у тому числі посади, укомплектовані військовослужбовцями-жінками, на період їх відпусток у зв`язку з вагітністю та пологами, а також посади, укомплектовані військовослужбовцями, на період їх відпусток по догляду за дитиною. У пункті 1 розд. II цього Порядку вказано, що заміщення окремих військових посад здійснюється на умовах строкового трудового договору, який укладається з працівником командирами (начальниками) військових частин, закладів, установ та організацій, у штатах яких перебувають посади, що можуть підлягати заміщенню.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військові посади (штатні посади, що підлягають заміщенню військовослужбовцями) і відповідні їм військові звання передбачаються у штатах (штатних розписах) військової частини. Частина 2 цієї статті приписує, що перелік посад, які підлягають заміщенню вищим офіцерським складом, затверджується Президентом України, а посад інших військовослужбовців - Міністерством оборони України, Службою безпеки України та Службою зовнішньої розвідки України. Відповідно до ч. 5 цієї ж статті, військові посади, передбачені штатами воєнного часу, при переведенні Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу підлягають заміщенню резервістами або іншими військовозобов`язаними в порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, а в Службі безпеки України та Службі зовнішньої розвідки України - в порядку, визначеному їх керівниками.
У Тимчасовому переліку військових посад Збройних Сил України, які в мирний час можуть заміщатися цивільними особами (на умовах строкового трудового договору), який затверджено наказом Міністерства оборони України 29.05.2017 № 292 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.06.2017 за № 747/30615, вказано, що посада радіотелефоніст (код посади 4223) може заміщатися в мирний час цивільними особами (п. 481).
З викладеного вище випливає, що ОСОБА_1 - цивільна особа, як така, що обіймала посаду, яку має обіймати у воєнний час військовослужбовець, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану і переведенням з 24.02.2022 військової частини НОМЕР_1 на штат воєнного часу, з цієї дати підлягала безумовному звільненню з займаної посади.
Наведені нижче доводи апеляційної скарги судом відкидаються. Так:
- факт невиходу на дату звільнення ОСОБА_1 основного працівника не є підставою для задоволення її вимог. Наведене вище чинне законодавство, що регулює спірні правовідносини, визначило, що кінцевою датою строкових трудових договорів, які укладаються з цивільними особами за військовими посадами, є не укомплектування цих посад військовослужбовцями, а настання події – введення в Україні військового стану, що й мало місце в Україні 24.02.2022;
- для формулювання причини звільнення позивача з роботи відповідач застосував роз`яснення, надане у листі Державної інспекції України з питань праці від 25.03.2014 № 32-2-1/5. Проте Законом України від 31.10.2019 № 263-IX частину 1 статті 36 КЗпП України доповнено пунктом 9, відповідно до якого припинення трудового договору можливе з підстав, передбачених іншими законами. У Порядку заміщення в мирний час окремих військових посад у Збройних Силах України цивільними особами (на умовах строкового трудового договору) відсутня пряма вказівка, на підставі якої норми права у разі введення в країні воєнного стану підлягає розірванню строковий трудовий договір військової частини з працівниками - цивільними особами, якими в мирний час заміщено окремі військові посади, включені до Тимчасового переліку військових посад Збройних Сил України, які в мирний час можуть заміщатися цивільними особами (на умовах строкового трудового договору). Видається, що такі трудові договори мають бути припинені на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України внаслідок настання двох подій: у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану й переведенням військової частини на штат воєнного часу. Але за відсутності у цьому Порядку точної вказівки, з якої підстави має відбуватися звільнення працівників, про яких у ньому йдеться, апеляційний суд вважає, що найбільш точно правовій ситуації, що склалася у цій справі, відповідатиме формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з роботи за п. 9 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та ч. 4 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану й переведенням військової частини на штат воєнного часу.
Отож підстави для поновлення ОСОБА_1 на роботі відсутні. 
За змістом ст. 233-235 КЗпП України, відмова у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду є законною у випадках, якщо позовні вимоги є обґрунтованими, але цей строк пропущено і відсутні підстави для його поновлення. Однак у цій справі встановлено, що розірвання укладеного сторонами трудового договору є законним. Крім того, у справі відсутні докази, коли ОСОБА_1 отримано її трудову книжку і (або) копію наказу про звільнення, а отже і про пропуск нею строку звернення до суду. Тому посилання місцевого суду на пропуск останньою строку звернення до суду як на підставу відмови у позові є хибною і підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення.
Всі інші доводи апеляційної скарги судом відкидаються, як такі, що суперечать встановленим і описаним вище обставинам справи та нормам права, які регулюють спірні правовідносини.
Частина 3 ст. 235 КЗпП України приписує, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. На виконання цієї норми права апеляційний суд вважає за необхідне доповнити рішення суду І інстанції приписом про зміну зазначеної в оспорюваному наказі причини звільнення ОСОБА_1 з «відповідно до статті 7 Кодексу законів про працю України (у зв`язку з наявністю підстав для припинення трудового договору деяких категорій працівників за певних умов)» на «відповідно до пункту 9 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, частини 4 статті 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану й переведенням військової частини на штат воєнного часу». 
Тож оскаржуване рішення підлягає зміні приведенням його у відповідність до вищенаведеного. 
Оскільки розгляд справи не закінчився задоволенням позову, то апеляційний суд не має підстав для перерозподілу судових витрат.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 374, 376 ч. 4, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Чепурної Наталії Вікторівни залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 08 листопада 2022 року змінити, доповнивши його приписом такого змісту: «Змінити зазначену в наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 46 від 24.02.2022 причину звільнення ОСОБА_1 – працівника Збройних Сил України, радіотелефоніста відділення зв`язку з «відповідно до статті 7 Кодексу законів про працю України (у зв`язку з наявністю підстав для припинення трудового договору деяких категорій працівників за певних умов») на «відповідно до частини 9 статті 36 Кодексу законів про працю України, частини 4 статті 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану й переведенням військової частини на штат воєнного часу».
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Ідентифікаційні дані учасників справи:

- ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешкає: АДРЕСА_1 ;
- Військова частина НОМЕР_1 , код НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 .

Головуючий:                                    Судді: