Дата документу 25.01.2023 Справа № 333/2565/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
               Єдиний унікальний № 333/2565/20                                 Головуючий у 1 інстанції 
               № провадження 22-ц/807/509/23                                 Варнавська Л.О.
                                                                                Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       25 січня 2023 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

       Головуючого:        Бєлки В.Ю.
               Суддів:                Кухаря С.В.
                                       Онищенка Е.А.                
               За участю секретаря:Книш С.В.
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2022 року у справі за поданням старшого державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гринь Яни Анатоліївни про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 , 
В С Т А Н О В И В:
У травні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 26 травня 2021 року, позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 85 113,60 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 10 510 грн.
У вересні 2022 року Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.
В обґрунтування подання зазначав, що у Комунарському ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться зведене виконавче провадження № 66286466 до складу якого входять наступні виконавчі провадження: ВП № 66158651 з примусового виконання виконавчого листа № 333/2656/20 виданого 24.06.2021 Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 10 510,00 грн.; ВП № 66158452 з примусового виконання виконавчого листа № 333/2656/20 виданого 24.06.2021 Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 2 316 818,42 грн. 
У зв`язку з тим, що боржник не сплачує суму заборгованості за виконавчим документом, державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. 
Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Згідно відповіді Державної податкової служби України номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах, джерела отримання доходів за боржником не зареєстровано.
Згідно відповіді УПФУ боржник не працює та пенсію не отримує.
Згідно відповіді АІС «Автомобіль», НАІС за боржником автотранспортні засоби не зареєстровані.
20.07.2021року державним виконавцем була складена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
30.12.2021 року державним виконавцем була надіслана вимога до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області. Згідно відповіді від 19 січня 2022 року, автомобіль ВМЗУ 740, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 1999 року випуску, належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 . Державним виконавцем була винесена постанова про розшук майна боржника а саме автомобіля ВМ\С 740, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , 1999 року випуску, належить ОСОБА_1 
Згідно відповіді від 04.05.2022 року УПФУ боржник не працює та пенсію не отримує.
05.05.2022року державним виконавцем були направлені вимоги (про отримання інформації, яка містить банківську таємницю) до банків, а саме: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», Акціонерне товариство «Універсал Банк», Акціонерне товариство «Укрсиббанк», Акціонерне товариство «Дельта Банк», Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».
Згідно відповіді Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рахунках зареєстрованих за боржником ОСОБА_1 РНКОПП НОМЕР_4 кошти відсутні.
Згідно відповіді Акціонерного товариства «Укрсиббанк» рахунки вказаної особи в банку закрито, документи про арешт не обліковуються.
Згідно відповіді від 10.06.2022 УПФУ боржник не працює та пенсію не отримує.
Згідно відповіді від 10.06.2022 АІС «Автомобіль», НАІС за боржником автотранспортні засоби не зареєстровані.
21.07.2022державним виконавцем була винесена постанова про арешт коштів боржника та надіслана до ПАТ «Дельта Банк».
Згідно відповіді від 28.07.2022 ПАТ «Дельта Банк» у зв`язку з відкликанням банківської ліцензії, банк не має права здійснювати ведення банківських рахунків клієнтів, отже - не має права приймати та обліковувати арешти та рахунки клієнтів та забезпечувати проведення стягнення коштів на вимогу державної виконавчої служби.
21.07.2022державним виконавцем був направлений виклик ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .
Боржник до відділу не з`явився, пояснення не надав, борг залишився не сплаченим.
Відповідно до ч.5 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно.
Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Згідно до свідоцтва про право власності квартири № НОМЕР_5 виданого 28.06.1993 року, посвідченим Виконавчий комітет Комунарської районної ради квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності громадянам: ОСОБА_1 (боржник), ОСОБА_3 , проте в реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня інформація про визначення частки нерухомого майна за кожною особою, так як не було проведено дій щодо виділення та реєстрації частки нерухомого майна відповідно до чинного законодавства.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішення є звернення стягнення на майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо боржник володіє ними спільно з іншими особами.
Відповідно до ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Посилаючись на зазначені обставини просив суд визначити за ОСОБА_1 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2022 року залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи ОСОБА_3 . 
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2022 року подання старшого державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гринь Яни Анатоліївни про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 залишено без розгляду.
               У апеляційній скарзі Комунарський ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зазначає, що ухвалу суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повному обсязі досліджені обставини, які мають значення для справи. Суд не сприяв повному та всебічному розгляду справи, не надав належної правової оцінки доказам, що містять в матеріалах справи, формально поставився до з`ясування всіх фактичних обставин справи. Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити подання.
На зазначену апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Леліков С.О. подав відзив у якому зазначає, що в питанні розподілу часток між спадкоємцями померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є спір про право, який повинен вирішуватися у позовному провадженні з залученням всіх осіб такого права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
               Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
               Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
               Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
               Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.
               Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
               Згідно з частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
               Положеннями частини першої статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
               За змістом частини шостої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
               Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні передбачений статтею 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.
               Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
               В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 2-591/11, провадження № 14-31цс21 зазначено, що розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 443 ЦПК України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що стаття 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний; водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження.
               Поняття "спір про право", наявність якого є підставою для залишення заяви без розгляду, а не закриття провадження у справі, передбачено в окремому провадженні. Натомість розділ VI "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)" ЦПК України не регулює дії суду у випадках, коли виконавець звертається до суду в порядку цього розділу за наявності матеріального спору, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Отже, у ЦПК України наявна прогалина, яку належить заповнити шляхом застосування за аналогією закону частини шостої статті 294 ЦПК України, відповідно до якої якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Тому якщо під час розгляду подання виконавця або скарги в порядку розділу VI "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)" ЦПК України суд дійде висновку про наявність спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає подання або скаргу без розгляду і роз`яснює заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.
               Отже, що стаття 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право.
               Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на примусовому виконанні у Комунарському ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться зведене виконавче провадження № 66286466 до складу якого входять наступні виконавчі провадження: ВП № 66158651 з примусового виконання виконавчого листа № 333/2656/20 виданого 24.06.2021 Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 10 510,00 грн.; ВП № 66158452 з примусового виконання виконавчого листа № 333/2656/20 виданого 24.06.2021 Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 2 316 818,42 грн. 
               За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 .
               З метою перевірки майнового стану боржника, державним виконавцем були зроблені відповідні запити.
               Згідно свідоцтва про право власності квартири № НОМЕР_5 виданого 28.06.1993 року посвідченим виконавчим комітетом Комунарської районної ради, квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності громадянами: ОСОБА_1 (боржник) та ОСОБА_3 
               Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким позовом в порядку позовного провадження.
               Розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 443 ЦПК України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право.
               Підставою звернення державного виконавця до суду із поданням про визначення частки майна боржника стало те, що бездіяльність боржника ускладнює виконання рішення та на переконання виконавця є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яким він володіє спільно з іншими особами, проте відсутня інформація про визначення частки нерухомого майна за кожною особою, так як не було проведено дій щодо виділення та реєстрації частки нерухомого майна.
               Відтак, питання про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 в майні, яким він володіє спільно з іншою особою, має розглядатися за правилами позовного провадження.
               Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
               Враховуючи, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
               Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

                                               П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) залишити без задоволення.
               Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2022 року залишити без змін.
       Дата складання повної постанови 30 січня 2023 року.
               Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

               Головуючий:                                                        В.Ю. Бєлка

               Судді:                                                                С.В. Кухар
               
                                                                               Е.А. Онищенко