ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12 січня 2023 року	  м. Одеса	Справа № 915/363/22	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Колоколова С.І.
суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.
секретар судового засідання: Кратковський Р.О.
за участю представників сторін:
від прокуратури – Ейсмонт І.С.;
від позивача  -  не з`явився;
від відповідача  -  не з`явився.
розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Заступника керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області
на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від "26" вересня 2022 про повернення позовної заяви
у справі № 915/363/22
за позовом: Заступника керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Голованівської селищної ради
до відповідача: Фізичної особи - підприємця Білого Сергія Анатолійовича
про: визнання договору недійсним в частині та стягнення надмірно сплаченого ПДВ в сумі 33076, 34 грн.,
   
головуючий суддя – Алексєєв А.П.
           місце прийняття ухвали: Господарський суд Миколаївської області

          Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. 
          В судовому засіданні  12.01.2023 згідно ст.233  ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В :
          
          У вересні 2022 року Заступник керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області звернувся до Господарського суду Миколаївської області у порядку ст. 53 Господарського процесуального кодексу України із позовом в інтересах держави в особі Голованівської селищної ради до Фізичної особи - підприємця Білого Сергія Анатолійовича з вимогою про визнання недійсним п.2.2 Договору купівлі-продажу №04/04/22 від 05.04.2022 в частині включення до вартості товару суми ПДВ за основною ставкою 20%, замість зниженої 7%; стягнення з Фізичної особи - підприємця Білого Сергія Анатолійовича на користь Голованівської селищної ради безпідставно збережених бюджетних коштів, які сплачені за Договором №04/04/22 від 05.04.2022 року як податок на додану вартість в розмірі 33   076,34 грн. 
          В обґрунтування позовних вимог прокурор послався на ті обставини, що   між Голованівською селищною радою та Фізичною особою - підприємцем Білим С.А. 05.04.2022 року було укладено договір №04/04/22 купівлі-продажу дизельного пального загальною вартістю 305320 грн. разом із ПДВ.
В зв`язку із тим, що продавцем дизельного пального - фізичною особою - підприємцем Білим С.А. всупереч податкового законодавства до складу вартості товару під час продажу пального Голованівській сільській раді було включено податок на додану вартість за ставкою 20% замість включення до складу вартості товару зниженої ставки податку на додану вартість розміром 7%, Голованівською селищною радою було надмірно сплачено продавцю 33076, 34 грн.
Вказане призвело до безпідставного витрачання Голованівською селищною радою бюджетних коштів під час закупівлі товарів.
          Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2022 позовну заяву і додані до неї документи повернуто заступнику керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області на підставі п.1 ч.5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України.
          Ухвала суду мотивована тим, що Голованівська селищна рада у описаних прокурором правовідносинах, які виникли на підставі договору купівлі-продажу, не здійснює публічно-владних управлінських функцій, а є рівноправним до сторони договору учасником правовідносин і звернення до суду за захистом майнових прав для селищної ради є правом, а не обов`язком.
Отже, у даному конкретному випадку Голованівська селищна рада не є тим органом (суб`єктом владних повноважень), до функцій якого належить здійснення захисту порушених інтересів держави та про який йдеться мова у ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», тому звернення прокурора до суду у цій справі в інтересах держави в особі Голованівської селищної ради, як органу місцевого самоврядування, є безпідставним.
Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, Заступник керівника Вознесенської окружної прокуратури звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2022 скасувати, а справу №915/363/22 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме ст..131-1 Конституції України, ст.. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 16,26,60,61,63 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та порушенням норм процесуального права, а саме ст.. 53, ст.. 174, ст.. 236 ГПК України, що згідно зі ст.. 280 ГПК України, що є підставою для її скасування та направлення справи на розгляд суду першої інстанції.
Прокурор звертає увагу, що предметом позову у справі є вимога прокурора, заявлена в інтересах держави в особі Голованівської селищної ради про визнання договору недійсним та стягнення надмірно сплачених коштів. Вирішальним моментом для суду при вирішення питання щодо відкриття провадження у справі за позовом прокурора мало стати встановлення того факту, чи є селищна рада органом, уповноваженим на захист інтересів держави у спірних правовідносинах, чи порушено її права та чи існують підстави для представництва інтересів держави в її особі прокурором.
Заявник апеляційної скарги вказує, що Голованівською селищною радою належних заходів до реального поновлення порушених інтересів територіальної громади у бюджетній сфері, незважаючи на неодноразові запити прокуратури з вказаного питання не вжито.
Встановлено, що Голованівська селищна рада не зверталась до відповідача з повідомленням та претензією про необхідність повернення сплачених коштів.
Таким чином, Голованівською селищною радою будь-яких заходів щодо стягнення коштів не вжито, що свідчить про неналежне здійснення нею своїх повноважень по захисту інтересів держави, у зв`язку із чим у прокуратури виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави в суді.
Оскільки позовні вимоги обґрунтовані тим, що Голованівська селищна рада самостійно тривалий час не вживала заходів, спрямованих на стягнення в судовому порядку коштів, незважаючи на обізнаність про порушення інтересів Голованіської територіальної громади, а вжиті нею заходи не призвели до позитивних результатів, що негативно впливає на дохідну частину бюджету та фінансування видатків, відповідно, порушує інтереси держави. Відтак, на переконання прокурора, ним при зверненні до суду вірно визначено орган, уповноважений на захист інтересів держави у спірних правовідносинах Голованівська селищна рада, а також належним чином обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави саме в особі цього органу, що безпідставно не було враховано судом при постановленні оскаржуваної ухвали.
           Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від „26 серпня 2022 про повернення позовної заяви у справі № 915/363/22; призначено розгляд апеляційної скарги Заступника керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області на 12 січня 2023 року о 12:00 год.
          Відповідач не скористався своїм правом та не надав Південно-західному апеляційному господарському суду відзив на апеляційну скаргу прокурора, що не перешкоджає розгляду скарги відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України.
За нормами ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку, що апеляційна скарга Заступника керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2022 по справі №915/363/22 підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2022 по справі №915/363/22 скасуванню, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно з ч.3 ст.4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно зі ст.1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (п. 2 ч. 1 ст.2 Закону України "Про прокуратуру").
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17).
За приписами ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).
У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.
Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:
- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
- у разі відсутності такого органу.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 дійшла висновку, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 73 ГПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (статті 74, 77 ГПК України).
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 162 ГПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.
Наявність бездіяльності компетентного органу повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин.
Так, предметом позову у справі є вимога прокурора, заявлена в інтересах держави в особі Голованівської селищної ради про визнання договору недійсним та стягнення надмірно сплачених коштів.
Судова колегія погоджується з доводами прокурора, що для суду першої інстанції вирішальним моментом при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі за позовом прокурора мало стати встановлення того факту, чи є селищна рада органом, уповноваженим на захист інтересів держави у спірних правовідносинах, чи порушено її права та чи існують підстави для представництва інтересів держави в її особі прокурором.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Згідно зі ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.
Як передбачено ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування», органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Органам місцевого самоврядування законом можуть надаватися окремі повноваження органів виконавчої влади, у здійсненні яких вони є підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Місцеві бюджети є самостійними, вони не включаються до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів.
У відповідності до ст. 172 Цивільного кодексу України органами, через які діють територіальні громади у цивільних відносинах є органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Згідно зі ст. 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Згідно з частинами 1, 2 статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.
Статтею 12 Земельного кодексу України, пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільська, селищна, міська рада здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно відповідно до закону.
Так, вимоги прокурора у даній справі стосуються правовідносин, пов`язаних з використанням бюджетних коштів, та які становлять суспільний інтерес, а неповернення зайво витрачених бюджетних коштів, такому суспільному інтересу не відповідає.
          Порушення законодавства про публічні закупів при закупівлі дизельного пального, зі сплатою податку на додану вартість за завищеною ставкою не сприяє раціональному та ефективному використанню бюджетних коштів і створює загрозу порушення економічних інтересів держави.
У контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади, але також у захисті інтересів органів місцевого самоврядування, компетенція яких не має загальнодержавного характеру, але направлена на виконання функцій держави на конкретній території та реалізується у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до відання цих органів.
Таким чином, сама Голованівська селищна рада, як орган місцевого самоврядування уповноважена здійснювати відповідні функції у зазначеній сфері суспільних відносин, вжиття заходів, у тому числі шляхом звернення до суду. 
Відтак, звертаючись до суду з позовом у даній справі прокурор відповідно до вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" належним чином обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив в чому полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, а тому суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що прокурором не доведено наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави.
Висновки місцевого господарського суду в частині того, що Голованівська селищна рада не є суб`єктом владних повноважень в даному випадку, не приймаються до уваги та спростовуються вищевикладеним.
Крім того, згідно з п. 4 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду, невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно із ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.
Таким чином, у разі виникнення сумнів щодо наявності у прокурора підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді місцевий суд мав застосувати положення, передбачені ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, про залишення позовної заяви без руху, що зроблено судом першої інстанції не було.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
За статтею 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За результатами розгляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Заступника керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2022 по справі №915/363/22 підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2022 по справі №915/363/22 скасуванню, оскільки прийнята з порушенням норм процесуального права, а матеріали справи поверненню до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду з передачею матеріалів справи для вирішення питання про відкриття провадження до суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен здійснити суд першої інстанції за результатами розгляду ним заяви, згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями  ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області  – задовольнити.
2.  Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2022 року у справі № 915/363/22 про повернення позовної заяви скасувати.
   3. Матеріали справи №915/363/22 направити до Господарського суду Миколаївської області для вирішення питання про відкриття провадження. 
Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.
        
Повний текст постанови 
складено та підписано
« 17» січня 2023р.

Головуючий суддя                                                                     С.І. Колоколов
Суддя                                                                                         Г.П. Разюк           
 Суддя                                                                                            Я.Ф. Савицький