УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження
11 січня 2023 року 
м. Київ
справа №280/2093/22
провадження № К/990/36266/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А.,
суддів: Берназюка Я.О., Мороз Л.Л.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.11.2022 у справі №280/2093/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
у с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, викладене у листі №0800-0501-8/48579 від 16.07.2021 про незаконну відмову у виплаті пенсії на визначений позивачем банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в Ощадбанку;
- визнати дії відповідача стосовно відмови у здійснені виплати пенсії на особистий банківський рахунок позивача - протиправними;
- визнати бездіяльність відповідача стосовно невиплати пенсії позивачу на визначений ним банківський рахунок - протиправною;
- зобов`язати відповідача призначити виплату пенсії позивачу на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в Ощадбанку та виплатити недоотримані пенсійні кошти позивачки з урахуванням автоматичних масових перерахунків та з компенсацією втрати частини доходів.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.06.2022 позовні вимоги задоволено частково, внаслідок чого:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком на банківський рахунок № НОМЕР_1 , який відкрито у ТВБВ №10007/0264 ОПЧ - ЗОУ АТ «Ощадбанк», рахунок установи уповноваженого банку №в ТВБВ №10007/0264 ОПЧ ЗОУ АТ «Ощадбанк», МФО 313957, код 02760363;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 26.04.2019 здійснити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 на банківський рахунок № НОМЕР_1 , який відкрито у ТВБВ №10007/0264 ОПЧ - ЗОУ АТ «Ощадбанк», рахунок установи уповноваженого банку №в ТВБВ №10007/0264 ОПЧ ЗОУ АТ «Ощадбанк», МФО 313957, код 02760363 (з урахуванням виплачених сум);
- у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.11.2022 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - задоволено.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.06.2022 у справі №280/2093/22 - скасовано в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком на банківський рахунок № НОМЕР_1 , який відкрито у ТВБВ №10007/0264 ОПЧ - ЗОУ АТ «Ощадбанк», рахунок установи уповноваженого банку №в ТВБВ №10007/0264 ОПЧ ЗОУ АТ «Ощадбанк», МФО 313957, код 02760363 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 26.04.2019 здійснити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 на банківський рахунок № НОМЕР_1 , який відкрито у ТВБВ №10007/0264 ОПЧ - ЗОУ АТ «Ощадбанк», рахунок установи уповноваженого банку №в ТВБВ №10007/0264 ОПЧ ЗОУ АТ «Ощадбанк», МФО 313957, код 02760363 (з урахуванням виплачених сум), та прийнято нове судове рішення про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.
В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.06.2022 у справі №280/2093/22 - залишено без змін.
Не погодившись з таким судовим рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, натомість, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження у цій справі належить відмовити з огляду на таке.
Приписи пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачають, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Цей принцип конкретизований у положеннях частини першої статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) й частини першої статті 328 КАС України, згідно з якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.
Запорізький окружний адміністративний суд ухвалою від 14.02.2022 відкрив провадження у справі та постановив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.
Водночас за приписами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Буквальне тлумачення положень зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.
Означені критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Тобто касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.
Суд касаційної інстанції наголошує, що процесуальний закон передбачає умови, за наявності яких справи, розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), можуть переглядатися в касаційному порядку. Такими умовами можуть бути обставини, які виділяють вимоги скаржника якимись особливими, рідкісними чи унікальними ознаками, завдяки чому вони виокремлюються із загальної низки аналогічних за змістом вимог.
В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржниця зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для позивача; суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Проте, колегією суддів не може бути прийнято до уваги посилання на існування обставин, визначених підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки скаржницею не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Так само, колегія суддів відхиляє посилання скаржниці на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, як на підставу для відкриття касаційного провадження, оскільки воно не підтверджене належними доказами та не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржниці у цій справі в якусь особливу категорію спорів або свідчили про наявність заінтересованості необмеженої кількості осіб в результатах розгляду саме справи №280/2093/22.
Крім того, колегія суддів встановила, що скаржниця вважає, що суди попередніх інстанцій помилково віднесли цю справу до категорії незначної складності, але Верховний Суд вважає необґрунтованим таке посилання з огляду на приписи пункту 10 частини 6 статті 12 КАС України і, з урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, суд першої інстанції скористався своїм дискреційним повноваженням на віднесення справи до категорії справ незначної складності, оскільки позовні вимоги не належать до вичерпного переліку справ, які повинні розглядатися винятково за правилами загального позовного провадження.
Отже, заявниця не довела і колегія суддів також не встановила виняткових обставин, зазначених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Суд зазначає, що посилання у касаційній скарзі на частину четверту статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження судового рішення прийнятого у малозначній справі, не виключає застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Беручи до уваги, що оскаржене судове рішення ухвалене у справі, що розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, і передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин немає, у відкритті касаційного провадження у цій справі належить відмовити.
Цей висновок відповідає Рекомендаціям №R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумаченню закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.
Керуючись положеннями статей 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.11.2022 у справі №280/2093/22.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                                                          А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              Я.О. Берназюк

Суддя                                                                                                              Л.Л. Мороз