П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/6703/22 
Головуючий у 1-й інстанції:   Ковальчук А.М.  
Суддя-доповідач:  Сапальова Т.В. 
 23 січня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сапальової Т.В. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Капустинського М.М. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2022 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у застосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» при нарахуванні позивачу, ОСОБА_1 грошового забезпечення із 29 січня 2020 року по 28 серпня 2021 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 та 2021 в редакції, яка втратила чинність згідно постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 29.01.2020 по 31.12.2020, грошову допомогу на оздоровлення за 2020, із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу,   окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.01.2020 по 28.08.2021, грошову допомогу на оздоровлення за 2021, із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.06.2022 адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оформленої відповідно до вимог статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України/або обґрунтувань за яких позивач вважає, що строк звернення до суду з позовними вимогами не пропущено; надання доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами; доказів сплати судового збору в розмірі 1984,80 грн або письмового обґрунтування наявності законодавчо визначених підстав для звільнення від сплати судового з наданням доказів на їх підтвердження.
01.07.2022 до Хмельницького окружного адміністративного суду  надійшла заява на усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду  від 07 липня 2022 року позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви в повному обсязі. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.
На підставі приписів ст. 312 КАС України апеляційну скаргу розглянуто в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
З матеріалів справи встановлено, що відповідно до ухвали від 30.06.2022 судом першої інстанції виявлено недоліки позовної заяви та запропоновано позивачу у 10-денний строк з дня отримання копії ухвали їх усунути шляхом:
- подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оформленої відповідно до вимог статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України/або обґрунтувань за яких позивач вважає, що строк звернення до суду з позовними вимогами не пропущено;
- надання доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами;
- надання доказів сплати судового збору в розмірі 1984,80 грн або письмового обґрунтування наявності законодавчо визначених підстав для звільнення від сплати судового збору з наданням доказів на їх підтвердження.
01.07.2022 на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем подано до суду заяву (а.с.23-24). Згідно зі змістом цієї заяви позивачем обґрунтовано наявність законодавчо визначених підстав для звільнення його від сплати судового збору в частині позовних вимог, що стосуються перерахунку та виплати йому грошової допомоги на оздоровлення у 2020-2021 роках. 
Водночас, залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції в ухвалі від 30.06.2022, зокрема, вказав на те, що позивач звернувся до суду з пропуском місячного строку звернення до суду, встановленого ст. 122 КАС України, а також запропонував позивачу подати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду або письмове обґрунтування підстав, за яких позивач вважає, що строк звернення до суду з позовними вимогами не пропущено.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, вона повертається позивачеві.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач не виконав вимоги ухвали суду від 30 червня 2022 року в частині усунення недоліків позовної заяви щодо строку звернення до суду. 
Оцінюючи дотримання судом першої інстанції норм процесуального права під час прийняття ухвали про повернення позовної заяви з підстав невиконання вимог ухвали суду в частині подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду, колегія суддів враховує наступне. 
Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною 5 ст. 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Водночас, колегія суддів враховує, що частиною 2 ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. 
Колегія суддів зазначає, що перебування особи на військовій службі є однією із форм реалізації закріпленого у ст. 43 Конституції України права на працю.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст.ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Таким чином, поняття "грошове забезпечення", «одноразова грошова допомога при звільненні» та «заробітна плата», які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір у цій адміністративній справі охоплюється застосованим у ч. 2 ст. 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці».
Аналогічну правову позицію було неодноразово висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 807/363/18, від 25 квітня 2019 року у справі №804/496/18, від 26 червня 2019 року у справі № 820/4748/17, від 22 травня 2020 року у справі № 808/3200/17, від 04 лютого 2021 року у справі № 160/5393/19.
Відповідно до ч.ч.1-2 та ч.4 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"  держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до п. 2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Наказ №260) грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
У п. 4 Наказу №260 визначено, що до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать:
- винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту);
- допомоги.
Згідно з пунктом 1 розділу ХХІІІ Наказу №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Отже, відповідно до норм чинного законодавства грошова допомога на оздоровлення входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця. 
Оскільки КАС України передбачає, що інші закони можуть встановлювати строки звернення до суду, застосуванню до позовної вимоги про нарахування та виплату  грошового забезпечення  військовослужбовцю, в тому числі й грошової допомоги на оздоровлення, підлягають саме положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України, згідно з якими звернення працівника до суду із позовом про стягнення заробітної сплати (грошового забезпечення)  не обмежується будь-яким строком.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про  повернення позовної заяви ОСОБА_1 з підстав пропуску строку звернення до суду.
Крім того, у п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Враховуючи, що ОСОБА_1  звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом  про порушення відповідачем законодавства про оплату праці та стягнення належної йому заробітної плати (грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 28.08.2021 та грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2021 р.р.), відповідно до зазначених вище норм законодавства, чинних на час виникнення спірних правовідносин, подання такого позову до суду не обмежується будь-яким строком, а в справах із даним предметом спору позивач звільняється від сплати судового збору.
Так, підставою для повернення позовної заяви позивачу стало саме невиконання ним вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, однак в даному випадку під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху у зв`язку з відсутністю документу про сплату судового збору та неподання заяви про поновлення строку звернення до суду, що в подальшому призвело до прийняття незаконного рішення про повернення позовної заяви.
Зважаючи на вищенаведене,  колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
Висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви не відповідають встановленим у справі обставинам, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до  статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. 

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії скасувати.
Справу направити до Хмельницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Ватаманюк Р.В.    Капустинський М.М.