ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 р. 	Справа № 480/8638/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бершова Г.Є.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.10.2022, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, м. Суми, по справі № 480/8638/21
за позовом               Головного управління ДПС у Сумській області  
до                ОСОБА_1                       
про стягнення податкової заборгованості,

ВСТАНОВИВ

Головне управління ДПС у Сумській області (далі - позивач, ГУ ДПС у Сумській області) звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення з відповідача податкового боргу з транспортного податку на загальну суму (основний платіж) 31 250 грн. 00 коп. отримувач ГУК Сум.обл/Сумська МТГ/18011000 на р/р UА888999980314010715000018540; код отримувача (ЄДРПОУ) 37970404, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО банка одержувача 899998.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року по справі № 480/8638/21 у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Сумській області до ОСОБА_1  про стягнення податкової заборгованості – відмовлено.
Головне управління ДПС у Сумській області, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року по справі № 480/8638/21  та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Апеляційна скарга вмотивована твердженнями позивача про те, що він правомірно надсилав податкові повідомлення-рішення та вимогу про сплату податкового боргу на адресу відповідача, яка наявна саме у його базах та покликався на обов`язок відповідача повідомляти про зміну адреси реєстрації останнього.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідач є платником податків відповідно до Податкового кодексу України (далі - ПК України).
ГУ ДФС у Сумській області 06.04.2018 було винесено податкове повідомлення-рішення №11-1308-1819, яким відповідачеві нараховано транспортний податок з фізичних осіб за 2017р. у розмірі 6250,00грн, та в якому вказано адресу відповідача: АДРЕСА_1 (а.с.5), та податкове повідомлення-рішення №049879-1308-1819, яким відповідачеві нараховано транспортний податок з фізичних осіб за 2018р. у розмірі 25000,00грн, та в якому також вказано адресу відповідача: АДРЕСА_1 (а.с.5).
Ці рішення були направлені відповідачеві засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення за зазначеною в них адресою, а саме: АДРЕСА_1 , однак, поштове відправлення повернулося з відміткою пошти "за закінченням встановленого строку зберігання" (а.с.5-6).
12.07.2018 ГУ ДФС у Сумській області було сформовано податкову вимогу форми "Ф" від 12.07.2018 №9751-17 (а.с.8), яка була надіслана відповідачеві рекомендованим листом з повідомленням про вручення за зазначеною в ній адресою: АДРЕСА_1 , однак, поштове відправлення повернулося з відміткою пошти "за закінченням встановленого строку зберігання" (а.с.8, а.с. 8 зворот).
У зв`язку з непогашенням грошового зобов`язання позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач надсилав податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу на адресу, відмінну від адреси реєстрації відповідача, що є порушенням вимог ПК України, а тому підстави для стягнення суми, які податковий орган вважає податковим боргом - відсутні.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України;
Відповідно до п.п. 54.3.3 п.54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
За правилами пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Відповідно до п. 267.6 ст. 267 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Щодо об`єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності. Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об`єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.
Згідно з п.п. 42.2, 42.3 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.
Отже, вказані приписи ПК України дають підстави для висновку, що надсилання податкового повідомлення-рішення на адресу, яка не має стосунку до платника податків, має наслідком вважати таке податкове повідомлення-рішення не врученим, а отже й неузгодженим.
Матеріали справи свідчать, що податкові повідомлення-рішення від 06.04.2018 №11-1308-1819 та №049879-1308-1819 були надіслані на адресу АДРЕСА_1 .
Судом першої інстанції неодноразово витребовувалися від податкового органу докази того, що відповідач надавав документи, в яких вказував адресу свого місцезнаходження як « АДРЕСА_1 ». Крім роздруківки з бази даних податкового органу останнім не надано жодного доказу того, що позивач коли-небудь був зареєстрований за адресою « АДРЕСА_1 ».
Також колегія суддів вважає безпідставним посилання податкового органу на недотримання відповідачем обов`язку у спірних відносинах повідомляти про зміну адреси з посиланням на приписи ПК України та Положення про реєстрацію фізичних осіб-платників податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2017 р. за № 1306/31174 (надалі – Наказ № 822) з таких підстав.
З паспорту відповідача, ОСОБА_1 (а.с. 56), вбачається, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 20.05.2010, тобто відповідач вже був зареєстрований за цією адресою до набрання чинності ПК України (який набрав чинності з 01.01.2011) та, відповідно Наказу № 822 (який набрав чинність з 21.11.2017), а тому відсутні підстави вважати, що відповідач порушив вимог вказаних нормативно-правових актів.
Разом з цим, колегія суддів зауважує, що податковий орган не надав жодного доказу того, що відповідач був зареєстрований за адресою « АДРЕСА_1 ».
Також колегія суддів враховує, що після винесення та направлення податкових повідомлень-рішень від 06.04.2018 № 11-1308-1819 та № 049879-1308-1819, податковий орган отримав 05.06.2018 неповну відповідь від Управління ДМС України у Сумській області (а.с.6), в якій податковому органу повідомлено, що з 04.04.2016 повноваження щодо реєстрації місця проживання делеговані органам місцевого самоврядування та вказав, що для перевірки актуальності інформації необхідно звертатися саме до органу реєстрації.
Проте, податковий орган проігнорував роз`яснення Управління ДМС України у Сумській області щодо необхідності звернення до органів місцевого самоврядування та не встановив дійсне місце реєстрації ОСОБА_1 ..
Вказане свідчить, що податковий орган надіслав податкові повідомлення-рішення від 06.04.2018 № 11-1308-1819 та № 049879-1308-1819 з порушенням вимог п. 58.3 ст. 58 ПК України, а відтак у суду відсутні підстави вважати, що податкове зобов`язання з транспортного податку набуло статусу узгодженого з вини саме податкового органу.
Відповідно до п.п. 14.1.175 п.14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Оскільки податкові повідомлення-рішення від 06.04.2018 № 11-1308-1819 та № 049879-1308-1819 не вручені відповідачу належним чином, колегія суддів уважає, що у позивача відсутні повноваження здійснювати заходи щодо погашення податкового боргу, оскільки податковий борг відсутній.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги Головного управління ДПС у Сумській області є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Посилання Головного управління ДПС у Сумській області на постанову Верховного Суду від 23.09.2021 по справі № 640/8096/19, колегія суддів не бере до уваги, оскільки позиція Верховного Суду у справі № 640/8096/19 не стосується порядку застосування певних норм права, що мали би враховуватись судами при розгляді аналогічних спорів, а є висновком за результатом оцінки наданих учасниками справи доказів та установлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.
Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ст.ст. 245, 246, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.10.2022 по справі № 480/8638/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Г.Є. Бершов 	
Судді	   	І.С. Чалий    І.М. Ральченко