П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/8611/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Божук Д.А. 
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
13 березня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 112683,16 грн. та індексації грошового забезпечення у розмірі 58378,91 грн.) за період з 01.07.2020 по 03.08.2022.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2020 по 03.08.2022 в сумі 17106 грн. 20 коп., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 142 від 30.06.2020, позивача виключено зі списків особового складу частини та усіх видів грошового забезпечення з 30.06.2020. Цим наказом передбачено виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Вказана грошова компенсація вартості за неотримане речове майно військовою частиною була виплачена 25.08.2020 шляхом перерахунку коштів в сумі 112683,16 грн.
Крім цього, у подальшому рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.04.2021 у справі №560/1237/21 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року. Зобов`язано військову частину нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
На виконання вищевказаного рішення суду, 10.06.2021 військовою частиною виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 23992,03 грн.
Водночас суд звертає увагу на те, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.02.2022 у справі № 560/7783/21 стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 червня 2020 року по 10 червня 2021 року включно в розмірі 23985 (дванадцять три дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 62 коп., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Вказане рішення базується на прийнятому рішенні Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.04.2021 у справі №560/1237/21 щодо несвоєчасної виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 23992,03 грн.
У подальшому рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року по справі №560/19111/21 визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо врахування липня 2015 року як базового місяця при нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018. Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), з врахуванням виплачених сум.
У цьому судовому рішенні вказано, що оскільки підвищення тарифних ставок (окладів) мало місце у січні 2008 року, то для розрахунку індексації з 01.01.2016 цей місяць і є базовим. При цьому зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації, якщо не підвищується посадовий оклад.
На виконання рішення суду військовою частиною 03.08.2022 виплачено 58378,91 грн.
У серпні 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.06.2020 по день фактичного розрахунку - 03.08.2022.
За результатами розгляду заяви відповідач листом від 11.08.2022 повідомив про відмову у виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з відсутністю на це законних підстав. Щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно також зазначено, що заявки на кошти були подані своєчасно, проте кошти були виплачені одразу при отриманні фінансування, тобто вини військової частини немає.
Не погоджуючись з зазначеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, враховуючи вимоги частини 1 статті 308 КАС України, апеляційному перегляду підлягає рішення Хмельницького окружного адміністративного суду в оскаржуваній відповідачем частині.
Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Отже, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Враховуючи наведене, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України. 
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року по справі №813/356/16.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно статті 117 КЗпП України. Підставою цього є те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку, що свідчить про протиправну бездіяльність військової частини щодо непроведення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 112683,16 грн. та індексації грошового забезпечення у розмірі 58378,91 грн.)
Щодо вимоги про нарахування і виплату середнього заробітку з 30.06.2020 по 03.08.2022, судом встановлено, що позивача виключено зі списків особового складу військової частини та усіх видів грошового забезпечення з 03.08.2022.
Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
День звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року по справі № 821/1226/16). Саме в цей день (день звільнення, або день виключення зі списків частини для військовослужбовців) на підставі ст.116 КЗпП України роботодавець повинен був виплатити звільненому працівнику всі суми, що належать йому від підприємства. А тому строк затримки по виплаті заробітної плати слід рахувати з 01.07.2020, оскільки відповідальність за порушення зазначених норм починається з наступного дня після не проведення зазначених виплат.
При цьому суд враховує правові висновки Верховного Суду (зокрема, які викладені у постанові від 06.08.2020 у справі № 813/851/16), відповідно до яких суд, що приймає рішення про стягнення на користь особи суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, має вказати не лише період, а і конкретну суму, яка підлягає стягненню.
Абзацом 3 п.2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно з довідкою відповідача про розмір грошового забезпечення, позивачу нараховано за квітень-травень 2020 року 28675,40 грн. Сукупна кількість календарних днів за цей період складає 61 день.
Таким чином середньоденне грошове забезпечення позивача складає 470,08 грн. (28675,40 грн. : 61 календарний день). Затримка розрахунку при звільненні становить 764 календарних дні (період з 01.07.2020 по 03.08.2022). Відповідно, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, обчислений згідно Порядку №100, становить 359141,12 грн. (середньоденне грошове забезпечення 470,08 грн. х 764 календарних днів).
Суд звертає увагу на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 39-41 постанови від 18.03.2020 по справі №711/4010/13-ц, згідно яких встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.
Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.
Аналогічні висновки викладені також Верховним Судом у постанові від 20 травня 2020 року у справі №816/1640/17.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно застосував критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст. 117 КЗпП України, зазначивши, при цьому, що зменшення середнього заробітку, який підлягає стягненню на підставі статті 117 КЗпП України, не потрібно інтерпретувати як єдино правильний чи обов`язковий. Критерії, які запропонувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, містять широкий спектр умов, які можуть вплинути на суму середнього заробітку. Обставини кожної конкретної справи можуть бути різними, тому вимагатимуть індивідуального підходу і пояснення щодо застосування цих критеріїв.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі №821/2093/16.
Окрім того, суд звернув увагу, що спірні правовідносини стосується нарахування середнього заробітку за невиплату позивачу при звільненні двох сум (на загальну суму 171062,07 грн.): компенсації вартості за неотримане речове майно, яка була виплачена 25.08.2020 в сумі 112683,16 грн.; індексації грошового забезпечення у розмірі 58378,91 грн., яка була виплачена 03.08.2022 на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року по справі №560/19111/21. Отже, тривалість затримки виплати вказаних сум є різною, зокрема, сума 71 219,45 грн. виплачена менш ніж через два місяці після звільнення. 
У той же час, індексація грошового забезпечення виплачена у подальшому на виконання судового рішення. Отже, в цьому контексті суд звертає увагу, що причиною затримки належних позивачу виплат є їх спірний характер, який обумовлювався нечіткістю законодавства (у той час як розмір премії, згідно довідки про грошове забезпечення за квітень-травень 2020 року, становив 95% від посадового окладу). Відповідно, така виплата була проведена відповідачем після набрання судовим рішенням законної сили, з чого власне і виник значний період затримки розрахунку. Тобто, невиплата відповідачем усіх сум належних позивачу при звільненні не носить свавільного характеру, а пов`язана із помилковим застосуванням норм законодавства.
Колегія суддів вважає, що визначена у цій справі сума середнього заробітку (359141,12 грн.) за час затримки розрахунку при звільненні коштів на загальну суму 171062,07 грн. є очевидно неспівмірною, тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що пропорційним, справедливим та таким, що відповідатиме критеріям визначення розміру відшкодування, зазначеним у постанові Великої Палати Верховного Суду, необхідність зменшення розміру стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку до 17106,20 грн. за весь період прострочення виплати належних позивачу при звільненні сум.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. При вирішенні даного публічно-правового спору, суд правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року, відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Граб Л.С.