ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2043/23 Справа № 212/1325/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                Корчистої О.І.
суддів:                         Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 212/1325/22 за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2022 року,

встановив:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Публічного  Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі за текстом АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодженням здоров`я.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 працював в умовах, які характеризувалися перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 35 років на шахтах «Об`єднана», «Першотравнева-2» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком». Виконував важку роботу в умовах несприятливого мікроклімату через недосконалість робочих місць.
У зв`язку із заподіянням шкоди, ОСОБА_1 04 квітня 2002 року визначено МСЕК ступінь втрати професійної працездатності 5 % - нейросенсорна туговухість 1 ст. та призначено переогляд на 2003 рік. 
10 червня 2009 року позивач повторно пройшов медичний огляд та йому було первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 35% безстроково (25% - деформівний артроз, 10% - хронічний бронхіт – первинно встановлені професійні захворювання, 5% - туговухість – підтвердження професійного захворювання встановленого в 2002 році). Згідно рекомендацій МСЕК потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, наглядом сімейного лікаря, потребує постійного стороннього догляду та санаторно-курортного лікування. 
Вважає, що у зв`язку з отриманим професійним захворюванням йому спричинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідача та підлягає відшкодуванню ним, а тому просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 227 500 гривень, без утримання податків та інших обов`язкових платежів.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 29 999 гривень. Стягнуто з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави України судовий збір в сумі 992,40 гривень.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених в рішенні, фактичним обставинам справи, просить змінити рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача. Просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки вважає його заниженим та таким, що не відповідає глибині моральних страждань. Внаслідок втрати професійної працездатності, позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, прикладає багато зусиль для організації свого життя. Стан позивача не поліпшується, а навпаки погіршується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач АТ «Кривбасзалізрудком» просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. При цьому зазначає, що суд першої інстанції, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань, вимоги розумності, виваженості і справедливості дійшов висновку, що розмір, визначеної ним компенсації, відповідає розміру заподіяної шкоди, вимога позивача про стягнення 227 500 гривень невмотивована і завищена, не відповідає тяжкості і характеру завданої моральної шкоди, що і є підставою для визнання вимог позивача завищеними, з чим відповідач погоджується в повному обсязі. 
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст.13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Таким вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період часу з 23 грудня 1974 року та на даний час працював та працює на структурних підрозділах Виробничого об`єднання «Кривбасруда» та АТ «Кривбасзалізрудком», тобто перебував у трудових правовідносинах з відповідачем, що підтверджується трудовою книжкою.
Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання №20 за формою П-4 від 22 квітня 2009 року, стосовно хворого ОСОБА_1 в пункті 16, зазначено, що працюючи на протязі 9 років 6 місяців елекрогазозварювальником РМЗ ВАТ «Кривбасзалізрудком», ОСОБА_1 виконував роботи та перебував у вимушеній робочій позі, кількість яких перевищувала допустиму, а через несистематичне застосування засобів пило давлення – запиленість повітря робочої зони, що перевищувала ГДК. Працюючи раніше на протязі 12 років 10 місяців газоелектрозварювальником на шахті «Об`єднана» «Першотравнева – 2» Першотравневого РУ ВО «Кривбасруда» та 10 років 04 місяців підземним електрослюсарем на шахті «Першотравнева – 2» першотравневого РУ ВО «Кривбасруда», ОСОБА_1 виконував роботи, що характеризувалися важкою працею та запиленістю повітря робочої зони, що перевищувала ГДК.
Згідно Довідки МСЕК від 10 червня 2009 року, ОСОБА_1 , первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності за певними захворюваннями, безстроково
У зв`язку з професійним захворюванням ОСОБА_1 неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що підтверджується виписними епікризами та виписками з медичної картки.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями. При цьому судом першої інстанції прийнято до уваги, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди, оскільки професійне захворювання позивач виникло у позивача в тому числі під час його перебування у трудових відносинах з Виробничим об`єднанням по видобутку пуд підземним способом «Кривбасруда», на якого законодавством було покладено обов`язок із забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці. Виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано на Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», перетворене на дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАТ «Укррудком» та у подальшому перетворене у Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Відповідно до Акту № 20 розслідування хронічного професійного захворювання від 22 квітня 2009 року, причинами виникнення професійного захворювання у позивача є робота впродовж 35 років в умовах шкідливих виробничих факторів. 
Професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи на протязі 9 років 6 місяців елекрогазозварювальником РМЗ ВАТ «Кривбазалізрудком», ОСОБА_1 виконував роботи, які через особливості технологічного процесу зварювання металів та недосконалість робочого місця характеризувались перебуванням в вимушеній робочій позі, нахилами корпусу більше 30?, кількість яких перевищувала допустиму, а через систематичне застосування засобів пиловидалення – запиленість повітря робочої зони, що перевищувала ГДК. 
Отже, роботодавець, під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Також судом першої інстанції прийнято до уваги, що 01 жовтня 1989 року Рудоуправління імені Кірова та ХХ партз`їзду виділилися зі складу Об`єднання в самостійні підприємства з наданням їм юридичного статусу. Інші Рудоуправління, згідно з наказом Мінметалургії СРСР від 07 вересня 1989 року за №170 та наказом по Об`єднанню від 20 вересня 1989 року за №349 були ліквідовані, а на їх базі створено на правах структурних одиниць 10 шахт: «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», ім. Леніна, ім. Орджонікідзе, «Гвардійська», «Октябрська», «Родіна», «Саксагань», «Гігант», ім. Валявка.
Наказом Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 Виробниче Об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовно на Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктом 2 цього наказу правонаступником перейменованого Виробничого Об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було призначене Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат».
Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248 та пункту 1 наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» (далі - ДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року № 347 Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», шляхом реорганізації було перетворено на дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром».
У наказі ДАК «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 вказано, що зазначене дочірнє підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обов`язків реорганізованого Державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат».
Згідно з пунктами 1 та 3.2 наказу ДАК «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 вказане дочірнє підприємство, шляхом реорганізації, було перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків дочірнього підприємства.
Відповідно до пункту 1.1 статуту ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» від 30 березня 2011 року № 1/2011 та зареєстрованого 04 квітня 2011 року, ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» змінив найменування на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат».
Отже судом встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача, в тому числі, під час його перебування у трудових відносинах з виробничим об`єднанням по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», на якого законодавством було покладено обов`язок із забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці. Виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано на Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», перетворене на Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром» та у подальшому перетворене у Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат».
З огляду на вищезазначене колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу.
Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача щодо визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди в грошовому еквіваленті, а саме, що він є заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».
Встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 35%.
Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки він періодично проходить лікування, у зв`язку з професійними захворюваннями, постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення його стану, відновлення його стану здоров`я неможливе.
Виходячи з цих обставин, колегія суддів апеляційного суду, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, тривалості праці позивача в шкідливих умовах, що перевищували нормативи на підприємстві відповідача, відсоток втрати ним професійної працездатності, що безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (29 999 гривень) є заниженим та не відповідає принципам розумності, виваженості і справедливості.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Також Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження №14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275000 гривень.
Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності 35%, що безумовно тягне за собою зміни у буденному житті позивача, колегія суддів приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 29 999 гривень є заниженим та не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та є необґрунтованим.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначення судом першої інстанції розміру моральної шкоди та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 29 999 гривень до 100 000 гривень.
Отже, доводи апеляційної скарги позивача про необґрунтованість визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди, стягнутої з відповідача, колегія суддів апеляційного суду вважає прийнятними.
Згідно положення, закріпленого в п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Зі змісту положень п. 3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
Позивач подав позов про відшкодування моральної шкоди, завданої отриманням виробничої травми та професійних захворювань на виробництві та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави та збільшує цей розмір з 992,40 гривень до 1000 гривень, тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.
В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2022 року в частині визначення розміру моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 змінити, збільшивши цей розмір з 29 999 гривень до 100 000 гривень.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2022 року в частині розміру судового збору, стягнутого з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави, змінити, збільшивши цей розмір з 992,40 гривень до 1000 гривень.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:                  

Повний текст постанови складено 27 березня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста