Справа № 462/4305/21                        Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М. 
Провадження № 22-ц/811/258/23                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 березня 2023 року м.Львів 

Справа № 462/4305/21
   Провадження № 22ц/811/3289/22
Провадження № 22ц/811/258/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
секретар Іванова О.О.
з участю:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянув справу за апеляційними скаргами  ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 листопада 2022 року, додаткове рішення цього суду від 20 грудня 2022 року, ухвалені у м. Львові у складі судді Палюх Н.М., у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , з участю третіх осіб: ОСОБА_6 , Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, Інспекції державного архітектурно будівельного контролю департаменту містобудування, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самовільно влаштованої огорожі, -    
встановив:
       18 червня 2021 року ОСОБА_5 звернулася до судув суд з цим позовом. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу їй належить на праві власності частина житлового будинку АДРЕСА_1 . Іншим співвласником будинку є ОСОБА_6 . Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є власниками сусіднього житлового будинку АДРЕСА_2 . Вищевказаний житловий будинок розміщений на земельній ділянці площею 0,0326 га, кадастровий номер 4610136300:06:014:0455, яка передана відповідачам в приватну власність згідно ухвали Львівської міської ради від 25 квітня 2019 року № 5036. Межі земельної ділянки зі сторони будинковолодіння АДРЕСА_1 погоджено узгоджувальною комісією для вирішення земельних спорів Львівської міської ради згідно витягу з протоколу № 81 від 9 листопада 2018 року. Відповідно до п.9 містобудівельних обмежень щодо користування земельною ділянкою, викладених у листі Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 22 січня 2019 року № 2401-295, частина земельної ділянки площею 0,0015 га на АДРЕСА_2 надається в обмежене використання для забезпечення суміжним користувачам права встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд. Однак, всупереч цьому відповідачами самовільно влаштовано огорожу на фундаменті з листів металопрофілю висотою близько 2 метрів на відстані 0,30 м від стіни житлового будинку АДРЕСА_1 . Зазначає, що розміщення вказаної огорожі не відповідає містобудівельним обмеженням щодо користування земельною ділянкою та створює їй (позивачу) перешкоди у користуванні власністю. Вказані перешкоди полягають у тому, що вона не має доступу до свого житлового будинку зі сторони будинковолодіння АДРЕСА_2 та не має можливості належно обслуговувати свій будинок, проводити ремонтні роботи. Влаштування огорожі з порушенням будівельних норм і правил призвело до появи пошкоджень у будинку АДРЕСА_1 , у помешканні з`явилися сирість і запах цвілі. Стан будинку з кожним днем погіршується. На неодноразові звернення щодо усунення порушень відповідачі не реагують, демонтувати самовільно влаштовану огорожу відмовляються. З приводу незаконних дій вона зверталася в різні інстанції, зокрема до Львівської міської ради та Прокуратури Львівської області. Проведеними перевірками вищенаведені факти підтвердилися. З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.
       Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 листопада 2022 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно влаштованої огорожі на фундаменті з листів металопрофілю між будинковолодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
       Додатковим рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 грудня 2022 року стягнуто з  ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 5 000 грн. понесених витрат на правничу допомогу (по 2 500 грн. з кожного). Стягнуто з  ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5  908 грг.судового збору (по 454 гривні з кожного).
       Рішення і додаткове рішення оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Вважають, що судом першої інстанції прийнято рішення, яким неправильно встановлено фактичні обставини справи, невірно надано оцінку фактичним спірним відносинам, не досліджено коло учасників та сторін справи, тобто осіб, які дійсно ніби-то порушили права та інтереси позивача, не надано оцінку усім доводам відповідачів на спростування позовних вимог, не досліджено наявність порушеного права та доказів, які підтверджують факт порушення, чим фактично здійснено розгляд справи формально та односторонньо, наслідком чого є невідповідність такого нормам чинного законодавства України. Просять рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Щодо додаткового рішення звертають увагу, що ні відповідачі ні представник не брали участь під час розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, а також їм не був відомий зміст такої заяви, оскільки примірник заяви із доданими матеріалами на їх адресу не надходив. Вказують, що суд не звернув увагу та не навів мотиви, з яких відповідач просив заяву залишити без задоволення, не надав оцінку підставам для зменшення таких витрат. Просять додаткове рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, відмовити. 
       Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг; колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення.
       Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

       Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що позивачу ОСОБА_5 належить житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 10 травня 1978 року та реєстраційним посвідченням від 16 травня 1978 року. 
       Згідно свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 28 травня 1999 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 жовтня 2017 року, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є власниками будинку за адресою: АДРЕСА_2 . 
       Ухвалою Львівської міської ради від 17 травня 2018 року №3501 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення документації із землеустрою для оформлення землекористування на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , яка раніше була їм надана у користування для обслуговування житлового будинку.
       Згідно витягу з протоколу №81 засідання узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів від 9 листопада 2018 року було розглянуто звернення ОСОБА_1 від 4 жовтня 2018 року щодо вирішення земельного спору в частині погодження межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Враховуючи ухвалу Львівської міської ради від 17 травня 2018 року №3501 «Про надання громадянам дозволу на виготовлення документації із землеустрою», погоджено межу між земельними ділянками на АДРЕСА_2 та 7 (по лінії В-Г) відповідно до акту обстеження та показу меж земельної ділянки на АДРЕСА_2 . 
       Відповідно до акту обстеження та показу меж земельної ділянки АДРЕСА_3 від 7 червня 2018 року, позивач ОСОБА_5 не підписувала такий акт, про що свідчить відсутність підпису в графі «землі по межі В-Г».
       Переліком обмежень у використанні ділянки, що пропонується для передачі в приватну власність для обслуговування житлового будинку у АДРЕСА_2 від 21 лютого 2019 року встановлено, що на частину земельної ділянки площею 0,0015 га надається право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд. 
       З листа Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 22 січня 2019 року вбачається, що на земельній ділянці, яка розташована за адресаю: АДРЕСА_2 , встановлені наступні містобудівельні обмеження відповідно до містобудівної документації: встановлено, що частина ділянки площею 0,0015 га надається в обмежене користування для забезпечення суміжним користувачам права встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд.
       Згідно відомостей про земельний сервітут, які зазначені у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 29 березня 2019 року, на земельну ділянку, яка розташована за адресаю: АДРЕСА_2 , на частину земельної ділянки площею 0,0002 га та 0,0013 га поширюється дія безстрокового сервітуту, вид сервітуту: право встановлення будівельних риштувань та складання будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд.
       Згідно із положеннями статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
       Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.
       Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.
       Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
       Згідно з постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року №5, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не по`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння (абз.2 п.33). Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача (п.34).
       Актом обстеження земельних ділянок 7 та АДРЕСА_2 від 16 вересня 2020 року встановлено, що земельна ділянка № НОМЕР_1 орієнтовною площею 0,0726 га (в тому числі в межах червоних ліній орієнтовною площею 0,0043 га) на АДРЕСА_4 фактично використовується для обслуговування житлових будівель та господарських споруд ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Дана земельна ділянка огороджена сітчастим парканом (з південної та західної), а також парканом та воротами зі східної сторони, доступ до земельної ділянки є обмежений. Документи, що посвідчують право власності чи право користування на вказану земельну ділянку відсутні.
       Земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 0,0326 га кадастровий номер 4610136300:06:014:0455 на АДРЕСА_2 перебуває в приватній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Межі земельної ділянки зі сторони будинковолодіння АДРЕСА_1 погоджено узгоджувальною комісією для вирішення земельних спорів Львівської міської ради згідно Витягу з протоколу №81 від 9 листопада 2018 року. Мешканцями будинку АДРЕСА_2 встановлено огорожу на фундаменті з листів металопрофілю на відстані 0,30 м від стіни житлового будинку АДРЕСА_1 висотою близько 2м у межах земельної ділянки за кадастровим номером 4610136300:06:014:0455 на АДРЕСА_2 .
       Згідно інформації наданої Залізничною районною адміністрацією дозвіл на встановлення вказаної огорожі не видавався. Біля огорожі на фундаменті з листів металопрофілю висотою близько 2 м ОСОБА_1 та ОСОБА_4 влаштували ринву, яка відводить дощову воду з даху будинку АДРЕСА_2 до будинку ОСОБА_7 . Внаслідок цього в будинку АДРЕСА_5 з`явилась сирість та запах цвілі.
       Згідно листа Відділу самоврядного контролю за використанням та охороною земель у м.Львові від 15 жовтня 2020 року представниками цього відділу 16 вересня 2020 року із залученням інших спеціалістів структурних підрозділів Львівської міської ради проведено обстеження земельних ділянок 7 та АДРЕСА_2 . За його результатами встановлено, що земельна ділянка площею 0,0326 га, кадастровий номер 4610136300:06:014:0455, на АДРЕСА_2 передана в приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_4 згідно ухвали Львівської міської ради від 25 квітня 2019 року №5036. Межі земельної ділянки зі сторони будинковолодіння АДРЕСА_1 погоджено узгоджувальною комісією для вирішення земельних спорів Львівської міської ради згідно Витягу з протоколу №81 від 9 листопада 2018 року. Відповідно до п.9 містобудівельних обмежень щодо користування земельною ділянкою, викладених у листі Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 22 січня 2019 року №2401-295, частина ділянки площею 0,0015 га на АДРЕСА_2 надається в обмежене використання для забезпечення суміжним користувачам права встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд. Мешканцями будинку АДРЕСА_2 встановлено огорожу на фундаменті з листів металопрофілю висотою близько 2 м та на відстані 0,30 м від стіни житлового будинку АДРЕСА_1 . Інформація про наявність дозволу на встановлення вказаної огорожі у відділі відсутня.
       Згідно ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
       Відповідно до абзацу 3 пункту 3.25* Державно-будівельних норм України (ДБН) 360-92* «Містобудування. Планування міських та сільських поселень» для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.
       Положенням про порядок влаштування огорож у м.Львові, затвердженим рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 9 вересня 2011р. №834, встановлено, що огорожі земельних ділянок необхідно влаштовувати по межі земельних ділянок, визначених документами на землекористування.
       Згідно додатку до положення «Про порядок влаштування огорож у м.Львові» особа, яка має намір влаштувати огорожу, повинна отримати дозвіл (розпорядження районної адміністрації) на проведення таких робіт. Для отримання дозволу (розпорядження районної адміністрації), на влаштування огорожі необхідно подати у відділ «Центр обслуговування мешканців» адміністративно-господарського управління Львівської міської ради (для фізичних осіб) відповідні заяву та документи.
       Постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 року №406 затверджено Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію.
       Згідно п. 6 вказаного вище Переліку, зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків (щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків), не потребує оформлення дозвільних документів на будівництво.
       Відповідно до ч.2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
       Частинами першою і другою статті 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
       Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що права ОСОБА_5 , як співвласника житлового будинку, є порушені, оскільки самовільно встановлена відповідачами огорожа на фундаменті з листів металопрофілю висотою 2 м, яка знаходиться на відстані 0,30 м від стіни її житлового будинку, у якій розташоване вікно кімнати, створює їй перешкоди в користуванні своїм майном та його обслуговуванні.
       Оскаржуване додаткове рішення мотивовано наступним.
       Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
       Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
       Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
       Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
       Відповідно до ч. 3 ст. 141 цього Кодексу при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
       Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
       У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
       Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
       За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
       Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, стаття 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
       Стаття 632 цього Кодексу регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
       Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
            Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
            Разом з тим суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати необхідними, чи понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
             Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
       При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
       Встановлено, що ОСОБА_5 понесла витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн., що підтверджується: договором про надання правової допомоги від 3 червня 2022 року, актом від 14 листопада 2022 року про надані послуги, який містить детальний опис робіт та оригіналом квитанції №346 про оплату послуг у розмірі 5 000 грн.
       Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції із врахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання позову, заяв та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 5000 грн. Також суд вірно стягнув на користь позивача з відповідачів 908 грн. сплаченого судового збору (по 454 грн. з кожного відповідача).
        Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційних скарг. Підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.
       Керуючись: ст. ст. 141, 367, п.1, ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.
       
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 листопада 2022 року тадодаткове рішення цього суду від 20 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 21 березня 2023 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________Р.В. Савуляк