ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року	Львів	Справа № 300/2847/22 пров. № А/857/15142/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Бруновської Н.В. та Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.09.2022р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл., Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій обл. про визнання протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Могила А.Б.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 26.09.2022р. м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

13.07.2022р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на адресному боці поштового відправлення) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
визнати протиправною відмову відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Івано-Франківській обл. у призначенні та виплаті пенсії на пільгових умовах по Списку № 2;
зобов`язати пенсійний орган зарахувати до загального страхового стажу період навчання в Калуському філіалі технічного училища з 01.09.1983р. по 18.07.1984р., період роботи з 03.02.2009р. по 26.07.2010р. у ТзОВ «Содружество-Радужний» на посаді майстер капітального ремонту свердловин, період роботи з 03.12.2010р. по 29.04.2011р. у ТзОВ «КоміКуєст Інтернешнл» на посаді машиніст підіймача 6-го розряду, період роботи з 01.06.2011р. по 31.12.2012р. у ВАТ «Білоруське управління по повищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» на посаді майстер по ремонту свердловин (капітальному підземному), період роботи з 01.01.2021р. по 20.05.2021р. у АТ «Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин» на посаді майстер по ремонту свердловин (капітальному підземному); 
зобов`язати пенсійний орган зарахувати до загального страхового стажу роботи в шкідливих умовах праці період навчання в Калуському філіалі технічного училища з 01.09.1983р. по 18.07.1984р. за професією електрозварювальника, період роботи з 06.08.1984р. по 24.10.1984р. у Будівельно-монтажному управлінні Калуського заводу «Нафтобурмашремонт» на посаді електрозварювальник третього розряду, яка передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (розділом 32), затв. постановою Ради Міністрів /РМ/ СРСР № 1173 від 22.08.56р., період військової служби в рядах Радянської армії з 25.10.1984р. по 03.10.1986р., період роботи з 22.08.1992р. по 10.04.1998р. в УТТ-6 «Сутормінськнафта» на посаді машиніст підіймача по обслуговуванню нафтових та газових свердловин, яка передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (розділ 12 підрозділ 1а. - 2130100а-13592 постанови Кабінету Міністрів /КМ/ СРСР № 10 від 26.01.1991р.), період роботи з 03.12.2010р. по 29.04.2011р. у ТзОВ «КоміКуєст Інтернешнл» на посаді машиніст підіймача, яка передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затв. постановою КМ України № 36 від 16.01.2003р. (розділ 12, підрозділ-12.2а), період роботи з 01.06.2011р. по 30.05.2016р. у ВАТ «Білоруське УПНП і КРС» на посаді майстер по ремонту свердловин (капітальному, підземному), яка передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затв. постановою КМ України № 36 від 16.01.2003р. (розділ 12, підрозділ-12.26), період роботи з 06.07.2018р. по 20.05.2021р. в АТ «Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин» на посаді майстер по ремонту свердловин (капітальному, підземному), яка передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затв. постановою КМ України № 461 від 24.06.2016р. (розділ 12, підрозділ-4);
зобов`язати пенсійний орган призначити та виплачувати з 31.01.2022р. пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Т.1, а.с.2-8).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (в письмову провадженні) (Т.1, а.с.52-54).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.08.2022р. залучено ГУ ПФ України у Вінницькій обл. в якості другого відповідача у справі № 300/2847/22 (Т.1, а.с.194-196).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.09.2022р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України у Вінницькій обл. № 092350004576 від 04.02.2022р. про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. зарахувати ОСОБА_1 до його страхового стажу періоди: навчання в Калуському філіалі технічного училища № 6 з 01.09.1983р. по 18.07.1984р.; роботи у ТзОВ «Содружество-Радужний-2» з 03.02.2009р. по 26.07.2010р.; роботи у ТзОВ «КоміКуєст Інтернешнл» з 03.12.2010р. по 29.04.2011р.; роботи у ВАТ «Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин з 01.06.2011р. по 31.12.2011р.; роботи в АТ «Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин» з 01.01.2021р. по 20.05.2021р.; зобов`язано ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. зарахувати позивачу до його пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2, періоди: навчання в Калуському філіалі технічного училища № 6 з 01.09.1983р. по 18.07.1984р.; роботи у Будівельно-монтажному управлінні Калуського заводу «Нафтобурмашремонт» з 06.08.1984р. по 24.10.1984р.; військової служби з 25.10.1984р. по 05.10.1986р.; роботи в УТТ-6 «Сутормінськнафта» з 22.08.1992р. по 10.04.1998р.; роботи у ТзОВ «КоміКуєст Інтернешнл» з 03.12.2010р. по 29.04.2011р.; роботи у ВАТ «Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» з 01.06.2011р. по 30.05.2016р.; роботи в АТ «Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин» з 06.07.2018р. по 20.05.2021р.; зобов`язано ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 31.01.2022р.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України у Вінницькій обл. на користь позивача судові витрати в розмірі 700 грн. сплаченого судового збору (Т.1, а.с.214-233).

Не погодившись із винесеним рішенням суду, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл., покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити ( Т.2, а.с.1-13).
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що сплата страхових внесків є основною ознакою страхового стажу. Законодавством України так і законодавством Російської Федерації /РФ/ передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до ПФ тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність. 
У відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. відсутні правові підстави для зарахування спірних періодів роботи до страхового та пільгового стажу позивача, оскільки в спірні періоди позивач працював на території іноземної держави, в пенсійного органу відсутні дані щодо сплати страхових внесків у вказані періоди.
Відповідно до чинного пенсійного законодавства основними документами для зарахування періоду роботи на пільгових умовах за Списком № 2 та призначення пенсії є:
уточнюючі довідки, що видаються підприємством на підставі первинних документів, якими підтверджується зайнятість особи за посадою, що передбачена у відповідному списку, протягом повного робочого дня (не менш 80 % робочого часу);
матеріали про результати атестації робочих місць за стаж після 21.08.1992р., а саме наказ підприємства, яким затверджено результати атестації робочих місць, проатестовані структурні підрозділи та посади працівників (перелік робочих місць).
В трудовій книжці позивача відсутня інформація, в яких умовах працювала особа, та не вказується, чи була така особа зайнята певними роботами або на певних виробництвах протягом повного робочого дня.
Разом з тим, у довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 2170 від 09.09.2021р., а також в довідках №№ 2173 та 2169 від 09.09.2021р., виданих АТ «Єрмаківське підприємство по ремонту скважин», не зазначено по батькові особи.
З урахуванням наведеного нормативно-правового регулювання вбачається, що трудова книжка підтверджує стаж роботи, але підтвердити пільговий характер роботи може лише уточнююча довідка підприємства, на якому особа працювала і яка видана на підставі первинних документів за час виконання відповідної роботи, а в разі ліквідації підприємства без визначення правонаступника - документи, видані архівними установами.
Також позивачем не представлено доказів атестації робочих місць позивача згідно вимог діючого законодавства.
За таких обставин право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 є відсутнім.

Відповідачем ГУ ПФ України у Вінницькій обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній підтримує подану апеляційну скаргу, вважає її обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (Т.2, а.с.34-37).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

          Як встановлено під час судового розгляду, 31.01.2022р. позивач ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. із заявою щодо призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено ГУ ПФ України у Вінницькій обл.
Рішенням № 092350004576 від 04.02.2022р. ГУ ПФ України у Вінницькій обл. відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком (Т.1, а.с.49 і на звороті).
Вказане рішення обґрунтоване тим, що до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 18.09.2007р. по 31.12.2008р., з 03.02.2009р. по 26.07.2010р., з 03.12.2010р. по 29.04.2011р., з 01.06.2011р. по 31.12.2011р., з 01.01.2021р. по 20.05.2021р., з 19.07.2021р. по 09.09.2021р., оскільки в довідках про стаж роботи в шкідливих і важких умовах праці за вищенаведені періоди не вказано по батькові особи; органами ПФ РФ не підтверджена інформація про сплату страхових внесків за вказані періоди; не надано наказів про результати атестації робочих місць, проведених у 2009 році та 2015 році; відсутній висновок відповідного органу про дотримання всіх умов щодо зарахування вказаних періодів стажу, що дає право пільгового пенсійного забезпечення в цій країні.
Також в оскаржуваному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 27 років 05 місяців 23 дні, а пільговий стаж – 02 роки 10 місяців 23 дні; вік заявника - 55 років (а.с.49 і на звороті).
Частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що право на пенсію за віком за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників мають чоловіки зі стажем роботи не менше 25 років. Оскільки вік ОСОБА_1 становить 55 років, загальний страховий стаж складає 27 років 05 місяців 23 дні (згідно рішення № 092350004576 від 04.02.2022р.), тому в позивача наявний загальний страховий та пільговий стаж для призначення пільгової пенсії.
Наявні у справі документи підтверджують в повному обсязі періоди військової служби, навчання та роботи позивача, а також наявність у позивача загального страхового та пільгового стажу, що надає ОСОБА_1 право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
При цьому судом зазначено, що позивачу слід призначити пенсію з дати його звернення до пенсійного органу з 31.01.2022р.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмовлених позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.
Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначає Закон України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Статтею 8 цього Закону передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно із ч.3 ст.4 вказаного Закону виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до ст.5 наведеного Закону цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Статтею 26 зазначеного Закону встановлені умови призначення пенсії за віком. Зокрема, за загальним правилом особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного страхового стажу, визначеного у даній статті.
Водночас, приписами ч.1 ст.114 цього Закону визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно з ч.2 ст.114 вказаного Закону на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, обов`язковою умовою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до норм Закону України № 1058-IV є наявність необхідного страхового стажу (в тому числі пільгового) та досягнення особою визначеного законодавством пенсійного віку.
Статтею 24 Закону № 1058-IV визначено порядок обчислення страхового стажу. Страховий стаж - це період (строк), упродовж якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі, не меншій за мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами ПФ України відповідно до вимог Закону № 1058-IV за відомостями, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувались до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що було чинним раніше, крім випадків, передбачених Законом № 1058-IV.

За змістом ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з ст.62 цього Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 

Аналогічна норма передбачена постановою КМ України № 637 від 12.08.1993р. «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» /Порядок № 637/, якою регламентовано порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно п.3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.18 зазначеного Порядку за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993р. затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
Відповідно до п.2.2 цієї Інструкції до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Згідно п.2.4 вказаної Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

В трудовій книжці позивача серія НОМЕР_1 підтверджено періоди: навчання в Калуському філіалі технічного училища № 6 з 01.09.1983р. по 18.07.1984р.; роботи у ТзОВ «Содружество-Радужний-2» з 03.02.2009р. по 26.07.2010р.; роботи у ТзОВ «КоміКуєст Інтернешнл» з 03.12.2010р. по 29.04.2011р.; роботи у ВАТ «Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» з 01.06.2011р. по 31.12.2011р.; роботи у АТ «Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин» з 01.01.2021р. по 20.05.2021р. (Т.1, а.с.10-16).
Зазначені періоди також стверджуються дипломом серії НОМЕР_2 , довідкою № 71 від 16.06.2021р., виданою ТзОВ «КоміКуєст Інтернешнл», довідкою АТ «Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» № 157 від 09.09.2021р. (Т.1, а.с.17, 23, 27).
З огляду на зазначене, враховуючи, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, і трудова книжка позивача оформлена належним чином, відповідач протиправно не врахував у повному обсязі вказані періоди роботи позивача до його загального страхового стажу.
Як слідує з розрахунку стажу ОСОБА_1 від 31.01.2022р., до страхового стажу роботи позивача зараховано період у ВАТ «Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. (а.с.19).

Щодо зарахування спірних періодів роботи, навчання та військової служби ОСОБА_1 до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з п.20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках, а саме за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018р. у справі №234/13910/17, від 07.03.2018р. справі № 233/2084/17 та від 25.04.2019р. у справі № 159/4178/16-а.

Відповідно до пп.3-5 п.2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993р., якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватися у дужках.
Якщо працівнику в період роботи надається новий розряд, тоді про це в установленому порядку робиться відповідний запис.
Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

В трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 зазначено наступні періоди роботи, які не враховані відповідачем ГУ ПФУ у Вінницькій обл.:
з 06.08.1984р. (наказ № 32-к від 06.08.1984р.) по 24.10.1984р. (наказ № 43-к від 22.10.1984р.) у Будівельно-монтажному управлінні Калуського заводу «Нафтобурмашремонт» електрозварювальником третього розряду;
з 22.08.1992р. по 10.04.1998р. (наказ № 64к від 10.04.1998р.) в УТТ-6 «Сутормінськнафта» і АТ «Ноябрськнафтогаз» машиністом підіймача по обслуговуванню нафтових та газових свердловин 6 розряду;
з 03.12.2010р. (наказ № 263 від 02.12.2010р.) по 29.04.2011р. (наказ № 78-к від 28.04.2011р.) у ТзОВ «КоміКуєст Інтернешнл» машиністом підіймача 6 розряду;
з 01.06.2011р. (наказ № 1353-к від 01.06.2011р.) по 30.05.2016р. (наказ № 368к від 24.05.2016р.) у ВАТ «Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» майстром по ремонту свердловин (капітальному підземному); 
з 06.07.2018р. (наказ № 1129 від 05.07.2018р.) по 20.05.2021р. (наказ № 636 від 18.05.2021р.) в АТ «Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин» майстром по ремонту свердловин (капітальному підземному) (а.с.10-16).
Таким чином, трудова книжка позивача містить всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази на підставі яких позивач був прийнятий на таку роботу.

Згідно абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ від 14.01.1993р. «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Частиною 2 ст.4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994р., ратифікованої Законом України № 290/95-ВР від 11.07.1995р., трудовий стаж, стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Зазначені записи у трудовій книжці позивача є достовірними та не заперечується відповідачами, а тому не викликають сумнівів в їх правдивості. 

Щодо тверджень пенсійного органу про відсутність в трудовій книжці позивача інформації, в яких умовах працювала особа, та незазначення чи була така особа зайнята певними роботами або на певних виробництвах протягом повного робочого дня, про необхідність проведення атестації посад позивача на підприємствах, підтвердження інформації щодо сплати страхових внесків та відсутність в уточнюючих довідках по батькові позивача, колегія суддів наголошує на такому.
На підтвердження пільгового стажу позивачем надано такі документи:
архівну довідку АТ «Газпромнафта-Ноябрьскнафтогаз» № 01/1/2/КМ-299 від 10.09.2021р., відповідно до якої ОСОБА_1 працював вахтовим методом в Управлінні технологічного транспорту № 6 «Сутормінськнафта» ВО «Ноябрськнафтогаз» з 30.09.1989р. по 10.04.1998р. Також вказано, що за цей період фактично відпрацьований час вахтовим методом складає не менше нормального числа робочого часу встановленого законодавством (Т.1, а.с.20);
довідку, уточнюючу особливий характер праці чи умов праці, необхідних для призначення пільгової пенсії ТзОВ «КоміКуєст Інтернешнл» № 69 від 16.06.2021р., відповідно до якої позивач працював машиністом підіймача 6 розряду з 03.12.2010р. по 29.04.2011р. В цій довідці зазначено, що позивач відпрацював згідно норм робочого часу та такий стаж роботи передбачений Списком № 2 постанови № 10 від 26.01.1991р. (Т.1, а.с.21);
довідку АТ «Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» № 157 від 09.09.2021р., яка підтверджує особливий характер праці чи умов праці, відповідно до якої ОСОБА_1 працював майстром по ремонту свердловин (капітальному підземному) з 01.06.2011р. по 30.05.2016р. у ВАТ «Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» вахтовим методом, повний робочий день, повний робочий тиждень, з виконанням річного балансу робочого часу. Робота по професії майстер по ремонту свердловин (капітальному підземному) передбачена Списком № 2 постанови № 10 від 26.01.1991р. (Т.1, а.с.27);
довідки АТ «Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин» №№ 2169 та 2170 від 09.09.2021р., згідно яких позивач працював вахтовим методом в АТ «Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин» на посаді майстра по ремонту свердловин (капітальному підземному) з 06.07.2018р. по 20.05.2021р. повний робочий день, повний робочий тиждень, з виконанням річного балансу робочого часу. Вказана робота дає право на дострокове пенсійне забезпечення за Списком № 2, затвердженим постановою № 10 від 26.01.1991р.(Т.1, а.с.37-38).
Зазначені документи є належними доказами, які підтверджують пільговий стаж позивача.

Відповідно до п.3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затв. наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005р., при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992р.
Посади, які обіймав позивач (електрозварювальник, машиніст підіймача по обслуговуванню нафтових та газових свердловин, машиніст підіймача, майстер по ремонту свердловин) за спірні періоди були передбачені Списками, затв. постановою РМ СРСР № 1173 від 22.08.1956р., постановою РМ СРСР № 10 від 26.01.1991р., постановою КМ України № 162 від 11.03.1994р., постановою КМ України № 36 від 16.01.2003р., постановою КМ України № 461 від 24.06.2016р.
Основним документом, який регламентує порядок організації роботи вахтовим методом, є спільна постанова Державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях, Секретаріату ВЦРПС і Міністерства охорони здоров`я СРСР № 794/33-82 від 31.12.1987р. «Про затвердження основних положень про вахтовий метод організації роботи». Можливість її застосування на території України врегульована постановою Верховної Ради України № 1545-ХІІ від 12.09.1991р. «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу PCP».
Згідно із Загальними положеннями додатка 1 до зазначеної постанови вахтовий метод роботи - це особлива форма організації робіт, заснована на використанні трудових ресурсів поза місцем їх постійного проживання за умови, коли не може бути забезпечено щоденне повернення працівників до місця постійного проживання. Робота організується за спеціальним режимом праці, як правило, при сумованому обліку робочого часу, а міжвахтовий відпочинок надається в місцях постійного проживання (п.1.1).
Пунктами 4.1 - 4.3, 4.5 додатка 1 до постанови № 794/33-82 встановлено, що при вахтовому методі організації робіт встановлюється, як правило, сумований облік робочого часу за місяць, квартал або за інший триваліший період, але не більше, ніж за рік. Обліковий період охоплює весь робочий час, час у дорозі від місця знаходження підприємства або від пункту збору до місця роботи та назад і час відпочинку, що припадає на цей календарний відрізок часу. При цьому, тривалість робочого часу за обліковий період не повинен перевищувати нормальної кількості робочих годин, встановлених законодавством.
На підприємствах ведеться спеціальний облік робочого часу та часу відпочинку на кожного працівника за місяцями та наростаючим підсумком за весь обліковий період.
Робочий час та час відпочинку в рамках облікового періоду регламентується графіком роботи на вахті, який затверджується адміністрацією підприємства за погодженням з відповідним профспілковим комітетом, як правило, на рік і доводиться до відома працівників не пізніше ніж за один місяць до введення його в дію. У графіках також передбачаються дні, необхідні для доставки працівників на вахту та назад. Дні перебування в дорозі до місця роботи і назад у норму робочого часу не включаються і можуть припадати на дні міжвахтового відпочинку. Тривалість щоденної роботи (зміни) не повинна перевищувати 12 годин.
Тривалість щоденного (міжзмінного) відпочинку працівників з урахуванням обідніх перерв може бути зменшено до 12 годин. Невикористані в цьому випадку години щоденного (міжзмінного) відпочинку, а також дні щотижневого відпочинку сумуються та надаються у вигляді додаткових вільних від роботи днів (дні міжвахтового відпочинку) протягом облікового періоду. Число днів щотижневого відпочинку у поточному місяці має бути не менше числа повних тижнів цього місяця. Дні щотижневого відпочинку можуть припадати на будь-які дні тижня. Працівникам, які звільнилися до закінчення облікового періоду, дата звільнення за їх згодою може вказуватися з урахуванням днів міжвахтового відпочинку.
Нормальна кількість годин, яку працівник повинен відпрацьовувати в обліковому періоді, визначається виходячи з шестиденного робочого тижня та тривалості робочої зміни 7 годин та шестигодинної робочої зміни у передвихідні та передсвяткові дні (при 41-годинному робочому тижні). При цьому на роботах із шкідливими умовами праці норма робочого часу обчислюється на основі встановленого законодавством скороченого робочого часу.

Як встановлено під час судового розгляду, у представлених позивачем довідках міститься інформація, що робота за періоди з 22.08.1992р. по 10.04.1998р., з 03.12.2010р. по 29.04.2011р., з 01.06.2011р. по 30.05.2016р., з 06.07.2018р. по 20.05.2021р. здійснювалася ОСОБА_1 вахтовим методом та проводилася впродовж повного робочого дня з встановленою денною нормою робочого часу з виконанням нормальної кількості робочих годин, встановленої трудовим законодавством (Т.1, а.с.21, 27, 37-38). 
Таким чином, вказаними довідками підтверджується, що позивачем відпрацьовано норму годин/днів, які необхідні для зарахування його роботи в періоди з 22.08.1992р. по 10.04.1998р., з 03.12.2010р. по 29.04.2011р., з 01.06.2011р. по 30.05.2016р., з 06.07.2018р. по 20.05.2021р. до його пільгового стажу.

Щодо необхідності документального підтвердження результатів атестації умов праці відповідного робочого місця колегія суддів зазначає, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці та розробленими на виконання постанови КМ України № 442 від 01.08.1992р. Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України № 41 від 01.09.1992р.
Згідно п.4.5 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затв. наказом Міністерства праці та соціальної політики № 383 від 18.11.2005р. (зі змінами), якщо атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, не підтвердилось право на пільгову пенсію, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць.
Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Відповідно до положень Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Міністерством праці України разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку (п.п.8, 9).

Аналіз норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.
Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного суду від 18.07.2018р. у справі № 521/10502/14-а.

Атестація повинна проводитися у передбачені п.4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.
Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених п.4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Вказану позицію висловив Верховний Суд у рішенні від 10.07.2018р. у справі № 227/545/17.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020р. сформулювала правовий висновок, згідно якого особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу документи, які підтверджують проведення атестації його робочих місць у спірні періоди, а саме:
довідка ТзОВ «КоміКуєст Інтернешнл» № 70 від 16.06.2021р., відповідно до якої атестація робочих місць проводилась у 2010 році на підставі наказу № 204 від 08.07.2010р., наступна атестація проведена в 2015 році на підставі наказу № 181/1 від 20.03.2015р.; карта атестації робочого місця по умовах праці №115 (Т.1, а.с.22, 24-26);
накази АТ «Білоруське управління по підвищенні нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» № 783 від 16.10.2009р. «Про створення комісії і проведення атестації робочих місць по умовах праці», № БЕ-08-001-077 від 11.03.2014р. «Про проведення спеціальної оцінки умов праці», № 235 від 28.05.2015р. «Про завершення спеціальної оцінки умов праці», карта атестації робочого місця по умовах праці № 101, карта спеціальної оцінки умов праці робітників № 304, звіт про проведення спеціальної оцінки умов праці від 05.05.2015р. (Т.1, а.с.29-36);
накази ЗАТ «Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин» № 921 від 01.12.2012р. «Про атестацію робочих місць по умовах праці», № 1242 від 31.12.2013р. «Про завершення атестації робочих місць по умовах праці», № 1245 від 31.12.2013р. «Про результати проведення атестації робочих місць», № 1810 від 30.11.2017р. «Про створення комісії по СОУП», № 2235 від 12.12.2018р. «Про завершення роботи по спеціальній оцінці умов праці» (Т.1, а.с.40-47).
В частині несплати страхових внесків за відповідні періоди роботи позивача колегія суддів враховує наступне.
Згідно з ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом;
Відповідно до п.1 ч.1 ст.11 вказаного Закону загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об`єднаннях громадян, у фізичних осіб - підприємців та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.
Відповідно до ст.1 наведеного Закону страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.24 зазначеного Закону страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою цієї ж норми передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами ПФ відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із ст.20 вказаного Закону страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті страхувальниками. Обчислення розміру пенсії та її перерахунок провадиться з урахуванням страхового стажу особи, а саме, періоду, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Внаслідок невиконання роботодавцями ОСОБА_1 обов`язку по сплаті внесків позивач не може бути позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії, оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальниками свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

При цьому, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у постановах від 27.03.2018р. у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018р. у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019р. у справі № 688/947/17, від 30.09.2019р. у справі № 414/736/17, від 30.07.2019р. у справі № 373/2265/16-а та від 23.03.2020р. у справі № 535/1031/16-а.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до вимог ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 цієї Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993р., трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Відповідно до п.3 ст.6 Міжнародної Угоди від 15.04.1994р. «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів» (дата набрання чинності для України: 22.08.1995р.) встановлено, що працівники користуються правами і виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування.
Згідно ст.7 цієї Угоди оподаткування трудових доходів працівників Сторони працевлаштування здійснюється в порядку і розмірах, встановлених законодавством Сторони працевлаштування.

Згідно ч.1 ст.13 Закону РФ «Про трудові пенсії» (в редакції, чинній на період роботи в РФ) встановлено, що при підрахунку страхового стажу періоди роботи і (або) іншої діяльності, які передбачені статтями 10 і 11 цього Федерального закону, підтверджуються документами, що видаються в установленому порядку роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при встановленні права на пенсію та її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Щодо посилання пенсійного органу на те, що у довідках про стаж роботи не зазначено по батькові позивача (довідки АТ «Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин»), як на підставу відмови зарахування до пільгового стажу спірних періодів, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ненадання підприємством або допущення підприємством помилок при видачі уточнюючої довідки не може нівелювати право позивача на пенсію, яке гарантовано Конституцією України. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. 

Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 з 01.09.1983р. по 18.07.1984р. дійсно навчався у Калуському філіалі технічного училища № 6 за професією електрозварювальник. 
Після закінчення навчання (менше трьох місяців) з 06.08.1984р. по 24.10.1986р. працював у Будівельно-монтажному управлінні Калуського заводу «Нафтобурмашремонт» електрозварювальником 3 розряду, професія якого відноситься до Списку №2, затв. постановою РМ СРСР № 1173 від 22.08.1956р. (Т.1, зворот а.с.10, а.с.17).
Звідси, працевлаштування за професією особою після завершення навчання надає право для зарахування періоду навчання у професійно-технічних училищах до пільгового стажу.

Згідно абз.2 п.1 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби») час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або обіймала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.
У період з 25.10.1984р. по 05.10.1986p. позивач проходив строкову військову службу (Т.1, зворот а.с.10).
Оскільки на момент призову на військову службу ОСОБА_1 працював електрозварювальником 3 розряду, тому він має право на зарахування військової служби до стажу роботи за Списком № 2.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що матеріалами справи об`єктивно підтверджується пільговий та загальний трудовий стаж роботи позивача, через що останній має право на призначення спірної пенсії згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Звідси, відмова пенсійного органу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є неправомірною та не ґрунтується на вимогах закону.
Таким чином, спірне рішення № 092350004576 від 04.02.2022р. не ґрунтується на вимогах закону, оскільки наведені пенсійним органом причини відмови у призначенні пенсії позивачу є необґрунтованими.

В частині часу, з якого у позивача виникло право на призначення спірної пенсії, колегія суддів наголошує на наступному.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Заяву про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подав 31.01.2022р. (а.с.49).
Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком 31.01.2022р., тому є наявними підстави для призначення такої пенсії, починаючи з 31.01.2022р.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявленого позову із вищевказаних мотивів, обравши при цьому правильний спосіб правового захисту порушеного права позивача.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені частково у визначений спосіб.

Відповідно до правил ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ГУ ПФ в Івано-Франківській обл.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.09.2022р. в адміністративній справі № 300/2847/22 залишити без задоволення, а вказані рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	С. М. Кузьмич 	
Дата складання повного тексту судового рішення: 19.01.2023р.