УХВАЛА

28 березня 2023 року 
м. Київ 
справа № 420/20802/21
адміністративне провадження № К/990/8454/23  
Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді  Мацедонська В.Е.,
перевіривши касаційну скаргу адвоката Легенченко Олени Андріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року 
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2023 року у справі №420/20802/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора та Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення,    
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення від 30 серпня 2021 року №172-дп-21;
- визнати протиправним та скасувати наказ Офісу Генерального прокурора від 14 вересня 2021 року №10дк;
- поновити позивача в Одеській обласній прокуратурі на посаді рівнозначній посаді прокурора Одеської області.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із оскаржуваними судовими рішеннями, представником позивача подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2023 року касаційну скаргу повернуто скаржнику у зв`язку із відсутністю підстав касаційного оскарження.
09 березня 2023 року касаційна скарга представника позивача повторно надійшла до Верховного Суду.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
У тексті касаційної скарги скаржник посилається на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, та зазначає, що підставою касаційного оскарження судового рішення у цій справі є застосування судами попередніх інстанцій норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2018 року у справі №465/4679/16, від 26 лютого 2020 року у справі №702/725/17, від 17 червня 2020 року у справі №521/1892/18.
При цьому, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Дослідивши вказані скаржником рішення Верховного Суду, слід зазначити, що він посилається на постанови Верховного Суду у цивільних справах, які прийняті за інших фактичних обставин. Так, у справах, на які посилається скаржник, позивачів не було проінформовано про можливість виходу на роботу, та фактично не здійснено допуск до робочого місця. Натомість, у вказаній справі за позивачем тимчасово визначено робоче місце, про що видано Наказ, та з яким останній ознайомлений. Однак, протягом майже 10 (десяти) місяців до дати накладення дисциплінарного стягнення та протягом більше 10 (десяти) місяців до дати звільнення, ОСОБА_1 не з`являвся на робочому місці, що свідчило про відсутність у позивача взагалі будь-якого інтересу щодо проходження служби на посаді, з якої його звільнили.
Разом з тим, судове рішення у справі №420/13822/20 набрало законної сили 10.06.2021 року, однак, незважаючи на це, позивач продовжував ігнорувати свої службові обов`язки та не з`являвся на робочому місці, що дійсно є грубим порушенням правил службового розпорядку. 
При цьому, представником позивача не зазначено підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини 4 статті 328 КАС України, безвідносно до предмету спору.
При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
А тому, суд вважає безпідставними таке посилання скаржника, оскільки згідно пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження є застосування судом норми права без урахування висновку, викладеного у постанові  Верховного Суду.
Також  скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначаючи, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, в контексті можливості припинення повноважень притягнення до дисциплінарної відповідальності за відсутності фактичного допуску до роботи. 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої  статті 328 КАС України  (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права (пункт, частина, стаття) судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми та ін.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Формальне зазначення про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах без конкретизації норм права і позиції скаржника щодо того, як такі норми мають бути застосовані, не може вважатись належним виконанням вимог пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Таким чином підстави, визначені пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України для відкриття касаційного провадження у справі відсутні.
При цьому, Верховним Судом в ухвалі від 28 лютого 2023 року скаржнику надавались обгрунтовані пояснення стосовно заявлених ним підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1 та 3 частини 4 статті 328 КАС України. Однак, скаржником так і не були враховані зазначені зауваження.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 44, 328, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу адвоката Легенченко Олени Андріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2023 року у справі №420/20802/21 - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду                                                                                                  В. Е. Мацедонська