ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3069/23 Справа № 199/2898/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Авраменко А.М. Суддя у 2-й інстанції - Канурна  О. Д.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:        
головуючої судді Канурної О.Д.,
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В., 
за участю секретаря судового засідання: Керімової-Бандюкової Л.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - управління-служба у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визначення постійного місця проживання дитини (суддя першої інстанції Авраменко А.М.) , -
                                                     В С Т А Н О В И В:

02 червня 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якому просила суд визначити місце проживання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею за місцем її реєстрації або фактичного проживання.
       В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що з 2018 року вона з відповідачем знаходилася у цивільному шлюбі без реєстрації браку відділом державної реєстрації актів цивільного стану, від котрого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась спільна дитина - дочка ОСОБА_3 . Після народження дитини стосунки сторін погіршились і позивачкою прийнято рішення припинити фактичні відносини із відповідачем.
За домовленістю сторін після початку 24 лютого 2022 року воєнних дій на території України спільна дитина сторін почала проживати разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , а станом на момент подання позову до суду позивачка разом зі дитиною виїхала за кордон до Австрії. 
Позивачка посилалася на те, що особисто ніколи не перешкоджала і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню батька з дитиною. Навіть на сьогодні, враховуючи той факт, що вона з донькою вимушені мешкати за територією України, вона забезпечує спілкування доньки з відповідачем, зокрема, телефонним та відеозв`язком.
       Позивачка ОСОБА_1 повністю віддає дитині свою любов і турботу, піклується і доглядає, велику увагу приділяє розвитку доньки, граючи у розвиваючі ігри, читає книжечки, розглядають розвиваючі картинки, малюють, розповідає казки, навчає необхідним для життя речам. Також систематично відвідують заклади, що сприяють розвитку дитини, зокрема, школа дитячого плавання Healthy kids, сімейний центр «Маленьке диво», та ін., також щодня разом гуляють на вулиці, дитячих майданчиках, тощо.
       Батько дитини іноді приходив до доньки, брав її гуляти та в гості до себе, але в зв`язку з цим виникали проблеми.
       Відповідно до висновку лікарів, донька ОСОБА_3 потребує посиленого домашнього догляду, має функціональний розлад жовчного міхура, панкреатичний розлад, лактозну недостатність, ознаки гастродуоденіту і повинна постійно обмежуватись від вживання певних продуктів, дотримуватися дієти.
       Але, незважаючи на це, відповідач, порушуючи свої батьківські обов`язки, i дозволяє дитині, в той час, коли вона перебуває з ним, без її нагляду і контролю, вживати продукти харчування, що заборонені висновком лікаря, що призводить до розладу здоров`я дитини та проявляється у вигляді алергії.
       Також, під час знаходження доньки у відповідача, вона фактично позбавлена участі у розвиваючих заходах (ігри, читання, тощо), адже відповідач з нею цим не займається. Коли дитина знаходиться з батьком, вони весь час проводять у житловому приміщенні, не виходячи на вулицю, щоб донька не заважала, відповідач вмикає їй дивитися мультики цілий день багато годин без перерви не звертаючи увагу на те, що це негативно впливає на зір дитини. Тобто, під час знаходження доньки в нього, відповідач порушує розпорядок дня дитини, не забезпечує дотримання дієти рекомендованої лікарем, незважаючи на те, що донька хворіє (годує чіпсами, колою та іншими забороненими харчами), не займається розвитком дитини, не відвідує дошкільні розвиваючі заклади із нею, тощо.
       Такі дії відповідача можуть завдати шкоди здоров`ю дитини та заважають нормальному розвитку, прямо порушують положення ч.2 ст. 150 Сімейного Кодексу України, які закріплюють обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
       Психологічно дитина не готова проживати разом з батьком, оскільки вихованням займалася позивачка одна і у позивачки з дитиною тісний зв`язок матері і доньки.
       Причиною припинення цивільного шлюбу стали постійні сварки та образи з боку відповідача. Скандали, за його ініціативою, розпочалися ще під час її вагітності та до фактичного розриву стосунків. В той час він більше року не працював, позивачка вимушена була фінансово забезпечувати проживання доньки, своє та його, вважала, що причина саме в його переживаннях, невдачах та коли він знайде роботу все минеться. Але, навіть після того, як відповідач працевлаштувався, скандали, погрози, крик, образи з його боку не зникли, і все це в присутності дитини. Позивачка вважає, що відповідач на її думку, є неурівноваженою, емоційно нестабільною особою. Навіть присутність доньки його не зупиняла викрикувати погрози та нецензурну лайку в її бік. Також, були часті випадки неадекватної поведінки, скандалів з його боку по відношенню до інших людей у присутності дитини. Саме з метою огородити свою доньку від зазначеного негативу, позивачкою й було прийнято рішення про розірвання стосунків з відповідачем. 
       На даний час навіть в телефонному режимі відповідач продовжує висловлювати позивачці погрози та нецензурну лайку. Також, лайка й раніше лунала в присутності дитини, більш того іноді він дозволяв собі кричати безпосередньо на дитину, навіть за те, що донька не вміє чогось робити в силу свого віку. Саме з метою захисту безпосередньо інтересів, здоров`я та емоційної стабільності своєї доньки позивачка й вирішила звернутися до суду з даним позовом.
       За обставин, які склалися, позивачкою створені найкращі умови для дитини, що підтверджується актом огляду, складеним представниками органу опіки. В неї є своя дитяча кімната, де вона грається, є спальний куточок для відпочинку, дитина забезпечена іграшками та іншими речами для розвитку. Виходячи з інтересів доньки, вважає за доцільне залишити її на своєму утриманні та вихованні
       Крім того, позивачка має власне житло, відповідач не має власного житла, проживаючи у будинку своєї матері (бабусі дитини). Бабуся дитини (мати відповідача) не піклується про онуку. 
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління-служба у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визначення постійного місця проживання дитини, відмовлено.
       Не погодившись з указаним рішенням суду, позивачка звернулася до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.
       Апеляційна скарга обгрунтована тим, що судом під час розгляду справи не дано належної правової оцінки причинам припинення спільного проживання сторін у справі, доводам позивачки про неприязні стосунки, наслідки захворювання спільної дитини та її тривалого проживання разом з матір`ю. При цьому, позивачка зазначила, що їхня з відповідачем дитина потребує посиленого домашнього догляду, має дотримуватися дієти. Зазначені вимоги порушує відповідач, коли дитина перебуває з ним без догляду матері. Психологічно дитина не готова проживати з батьком, оскільки її вихованням мати - позивачка у справі займалася одна.
       Крім того, ОСОБА_1 зазначила про помилковість висновку суду першої інстанції щодо неконкретизації її позовних вимог в частині місця проживання дитини, оскільки закон не вимагає зазначення точної адреси.
       Також неправильним, на думку позивачки, є посилання суду на її недостатній дохід. При цьому, позивач звертає увагу суду на те, що матеріально-побутове забезпечення батьків судами враховується, але не є визначальним.
        ОСОБА_1 посилається на те, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність спору між сторонами щодо місця проживання спільної дитини в Україні, оскільки в матеріалах справи наявні заперечення відповідача з цього приводу. Що стосується проживання позивачки з дитиною в Австрії, то зазначена обставина обумовлена забезпеченням безпечного проживання дитини в період війни.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2023 року справу витребувано з суду першої інстанції.
       03 лютого 2023 року справа надійшла до апеляційного суду. 
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та надано сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу. 
       До апеляційного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року залишити без змін.
       Копію ухвали про відкриття провадження та апеляційної скарги сторони отримали 07 лютого 2023 року (том № 2, а.с.8-9). 
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року справу призначено до розгляду (том № 2, а.с.10).
       В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 22 березня 2023 року позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 22 березня 2023 року відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Бляхарська Ю.О. не з`явилися, надіслали до суду письмову заяву про розгляд справи в їх відсутність (том № 2, а.с. 21 - 22).
В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 22 березня 2023 року представник третьої особи - управління - служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради не з`явився, надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (том № 2, а.с. 23).
       Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення представників позивачки ОСОБА_1 - адвоката Маслова С.С., адвоката Снісар О.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
       Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції послався на те, що приймаючи до уваги, що предмет розгляду у даній справі стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, що зумовлює необхідність більш ретельного та повного виконання позивачем свого процесуального обов`язку із доведення перед судом заявлених позовних вимог шляхом подання належних, допустимих, достовірних, дійсних, актуальних та вичерпних доказів на підтвердження не тільки ставлення позивача до дитини та виконання своїх батьківських обов`язків, а й створення та можливість подальшого підтримання необхідних матеріальних, житлово-побутових умов для проживання, виховання та розвитку дитини, чого позивачем здійснено не було, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову ні повністю, ні частково. 
Проте, із вказаним висновком суду першої інстанції Дніпровський апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного.
Із матеріалів справи вбачається, що сторони з 2018 року знаходились у фактичних шлюбних стосунках, від яких мають спільну дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якої вказано ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 (том № 1, а.с. 11). 
Позивачці з 08 червня 2021 року належить на праві власності квартира АДРЕСА_2 , за адресою якої позивач зареєстрована з 23 травня 2003 року та проживала спільно з дитиною, яка зареєстрована за адресою вказаної квартири з 09 грудня 2019 року після припинення фактичних відносин із відповідачем приблизно останні півтора роки перед зверненням до суду із даним позовом. Місце проживання відповідача з 14 березня 2006 року зареєстровано за адресою АДРЕСА_3 , де відповідач і став мешкати після припинення відносин сторін.
Відповідно до копії акту обстеження умов проживання від 22 липня 2021 року № 03/3120, складеного посадовими особами управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, у вказану дату відбулось обстеження умов проживання у квартирі АДРЕСА_2 . За наслідками обстеження з`ясовано, що умови проживання задовільні, дотримуються санітарно-гігієнічні умови, квартира оснащена всім необхідним, у дитини окреме ліжко, речі в достатній кількості та відповідно віку, багато іграшок, матеріалу для розвитку дитини. За адресою квартири мешкають та зареєстровані позивач, її матір та спільна дитини сторін. Стосунки у родині добрі, дружні, лагідні, панує взаєморозуміння. Мати створила всі умови для повноцінного виховання та розвитку дитини (том № 1, а.с. 19).
Згідно копій медичної документації на спільну дитину сторін саме позивачка здійснювала забезпечення медичного догляду за дитиною, є законним представником за декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу (сімейний лікар), до якого регулярно з`являлась з дитиною з дня народження останньої, виконувала всі призначення лікаря. Станом на грудень 2021 року у дитини сторін наявний наступний діагноз: функціональний розлад жовчного міхура за гіпомоторним типом, функціональний панкреатичний розлад, лактозна недостатність вторинна, рекомендовано відповідну дієту.
Відповідно до копії довідки ФОП ОСОБА_4 від 18 червня 2021 року ОСОБА_3 відвідувала заняття з грудничкового плавання з листопада 2020 року разом з матір`ю ОСОБА_1 . Батько дитини в школу плавання «Healthy Kids» з ОСОБА_3 ніколи не приходив. Мати приводила дівчинку регулярно, заняття оплачувались матір`ю вчасно (том № 1, а.с. 36).
Згідно копії довідки ТОВ «Маленьке Диво» від 18 лютого 2022 року ОСОБА_1 разом з дитиною сторін відвідувала заняття раннього розвитку дитини для малюків в сімейному центрі «Маленьке Диво» з квітня 2021 року, батько дитини заняття з дитиною не відвідував (том № 1, а.с. 37).
Як вбачається із довідки ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» від 15.06.2021 року № 309, ОСОБА_1 дійсно займає посаду провідного менеджера з зовнішньоекономічної діяльності відділу збуту департаменту коменрційного з 12 травня 2017 року згідно наказу № 1147 від 05.05.2017 року по теперішній час. 
З 20 серпня 2019 року по 06 січня 2020 року перебувала на лікарняному по вагітності та пологам, з 20 лютого 2020 року по 08 листопада 2022 року - у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (наказ № 2 від 02.01.2020 року).
На час соціальної відпустки робоче місце за ОСОБА_1 зберігається (том № 1, а.с. 20). 
Із характеристики, виданої директором департаменту комерційного ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» вбачається, що ОСОБА_1 зарекомендувала себе як порядна, чесна, ввічлива, чуйна, спокійна, корректна, врівноважена, відповідальна людина; є високоморальною людиною. Під час виникнення конфліктних ситуацій поводить себе корректно, стримано. За час роботи в компанії дисциплінарних порушень не мала (том № 1, а.с. 22). 
01 листопада 2022 року між позивачем, як виконавцем, та ОСОБА_6 , як замовником, укладено цивільно-правовий договір, за умовами якого позивач зобов`язалась надавати замовнику послуги (виконувати роботу) в обсязі та на умовах, передбачених договором, а замовник - оплатити такі послуги (консультаційні послуги з питань налагодження партнерської взаємодії з іноземними благодійними, волонтерськими організаціями, фізичними, юридичними особами інших держав з питань взаємодії в волонтерській, благодійній сфері; здійснити переклади на українську мову документів щодо означеної діяльності; здійснювати моніторинг іноземних сайтів з метою пошуку потенційних партнерів з питань взаємодії в волонтерській, благодійній сфері) загальною вартістю 120000 гривень щомісячно у безготівковій (готівковій) формі в національній валюті України з оплатою виконаних робіт згідно акту. Строк дії договору - до 01 листопада 2023 року.
Згідно копії довідок від 18 червня 2021 року та від 07 липня 2021 року у позивача відсутні психіатричні та наркологічні протипоказання до виконання обов`язків усиновителя, опікуна (піклувальника) над неповнолітніми дітьми.
31 травня 2021 року позивачка на адресу СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області написала заяву про вчинення кримінального правопорушення відповідачем, а саме про те, що відповідач після сварки з позивачем забрав в неї малолітню спільну дитину та поїхав у невідомому напрямку. Результати розгляду вказаної заяви в матеріалах справи відсутні, як і відомості початок кримінального провадження за викладеним фактом.
07 липня 2022 року до ЄРДР із кваліфікацією за ст.301 ч.3 КК України було внесено відомості про те, що до СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшли відомості щодо позивача про те, що вона займається звідництвом та здійснює пошук моделей для сайтів порнографічного характеру. Копія витягу з ЄРДР наявна в матеріалах справи.
Разом з тим, відповідно до копій листів слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 02 серпня 2022 року, від 29 серпня 2022 року в ході досудового розслідування кримінального провадження № 12022041030001101, кваліфікованого за ст.301 ч.3 КК України, позивачу повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не вручалось, а за наслідками проведеного комплексу слідчих (розшукових) дій не вбачається наявності в діянні позивача ознак розслідуваного кримінального правопорушення (том № 1, а.с. 98,108).
Крім того, відповідно до копії витягу з ЄРДР слідує, що 02 серпня 2022 року надійшла заява про вчинення кримінального правопорушення, а саме направлення відповідачем неправдивого повідомлення про вчинення кримінального правопорушення з боку, начебто, позивача.
Відповідач з 30 вересня 2020 року по 31 жовтня 2021 року працював на посаді юриста у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», а 01 листопада 2021 року працює на посаді заступника директора вказаного товариства.
Як вбачається із довідки Інформаційного агенства «Антикорупційна правозахисна рада», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 20.07.2021 року та станом на 20.07.2022 року включно являється діючим членом ІА ГО «Антикорупційна правозахисна рада» (том № 1, а.с. 101).
Після початку 24 лютого 2022 року військових дій на території України та введення воєнного стану позивачка разом із спільною дитиною сторін спочатку переїхала до західної частини України, звідки виїхала за межі України на територію Республіки Польща, а потім до Республіки Австрія, де перебуває з 22 травня 2022 року і по теперішній час, мешкаючи з дитиною в АДРЕСА_4 у великогабаритному житловому приміщенні, де можливе медичне страхування, розміщення, грошова допомога на харчування у розмірі 110 Євро, виплата кишенькових грошей у розмірі 40 Євро, а також наявне право особи на надбавку на одяг в розмірі 150 Євро на рік, шкільне приладдя на суму 200 Євро на навчальний рік. 
Відповідно до висновку органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 31 серпня 2022 року № 4/5-299, орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради при вирішенні спірного питання прийшов до єдиного висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 разом з матір`ю ОСОБА_1 , 1986 року народження (а.с. 112 - 115). 
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 09.11.2020 року у справі № 487/7241/18, провадження № 61-22623св19. 
Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
         Стаття 8 Конвенції про права дитини включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії» від 13 липня 2010 року).
Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, N 10383/09, § 79, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява N 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 205/1621/18, провадження № 61-23366св19.
Дніпровський апеляційний суд вважає, що в найкращих інтересах дитини, враховуючи, що в наступний час у зв`язку з воєнним вторгненням російської федерації на території України ведуться бойові дії, вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Крім того, із пояснень в судовому засіданні Дніпровського апеляційного суду представників позивачки вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує проти спілкування доньки з батьком. 
Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Оскільки місце проживання та місце реєстрації можуть змінюватися, апеляційний суд вважає, що визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 слід з матір`ю ОСОБА_1 . 
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн. (том № 1, а.с. 9), за подання апеляційної скарги сплачено 1488,60 грн. (том № 1, а.с. 252), а всього 2481,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. 
Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивачки. 
       Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд - 

П О С Т А Н О В И В: 

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - управління-служба у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визначення постійного місця проживання дитини, задовольнити частково.
Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 . 
Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді:                

Повний текст судового рішення складений 23 березня 2023 року

Суддя: О.Д.Канурна