ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" грудня 2022 р.           Справа№ 910/9141/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Гаврилюка  О.М.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Шапрана  В.В. 
 
за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.
за участю представників сторін згідно із протоколом судового засідання
від позивача: Масалай О.О. (в залі суду);
від відповідача: Кузьменко С.О. (в залі суду);
вільний слухач: ОСОБА_1. (в залі суду);
розглянувши матеріали апеляційної за апеляційної скарги Міністерства оборони України
на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2021
у справі №910/9141/21 (суддя Чебикіна С.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фортеця-Ост"
до Міністерства оборони України
про стягнення 5 000 000,00 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду 

У червні 2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фортеця-Ост" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України, в якому просило стягнути з відповідача 4 900 000 грн основного боргу та 100 000,00 грн інфляційних втрат за державним контрактом №362/5/18/36 на виконання робіт за державним оборонним замовленням від 21.12.2018 на підставі ст.ст. 15, 525, 526, 613, 626, 627, 638, 853, 875, 877, 878, 882 ЦК України.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Міністерства оборони України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фортеця-Ост" 4 900 000,00 грн основного боргу, 100 000,00 грн інфляційних втрат, 75 000,00 грн судового збору.
Рішення мотивоване тим, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання з виконання робіт згідно умов договору, а відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з їх оплати та має перед позивачем заборгованість у розмірі 23 141 104,92 грн. Доказів сплати зазначеної заборгованості відповідачем суду не надано. Судом було надано належну оцінку відзиву відповідача на позовну заяву, проте його доводи стосовно того, що позивачем роботи виконані з недоліками, які не усунуто, що унеможливлює одержання сертифіката та провести розрахунки за контрактом є безпідставними, оскільки суперечать обумовленим сторонами п.п. 9., 11. контракту. Доводи про не настання строку оплати за виконані роботи у зв`язку з неодержанням сертифікату на об`єкт необгрунтовані, оскільки зі змісту спірного контракту вбачається, що факт одержання вказаного сертифікату не впливає на поточну оплату виконання робіт за спірним контрактом. Крім того, посилання відповідача на виконання робіт позивачем неналежної якості безпідставні, оскільки доказів не додержання вимог за якістю на виконану частину робіт у грудні 2019 року вартістю 23 141 104,92 грн суду не надано. Посилання відповідача на невиконання належним чином та у повному обсязі передбачених договором робіт є необгрунтованими, оскільки доказів надання позивачу мотивованої відмови від приймання робіт з посиланням на недоліки, виявлені під час приймання робіт відповідно до вимог ст. 853 ЦК України суду не надано. З урахуванням вищезазначеного, позовні вимоги в частині стягнення 100 000 грн. інфляційних втрат також підлягають задоволенню, за розрахунком позивача, який здійснено у відповідності до умов контракту та вимог закону.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з судовим рішенням, Міністерство оборони України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2021 у справі №910/9141/21 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Фортеця-Ост" відмовити в повному обсязі.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
Скаржник вказує на те, що він неодноразово звертав увагу на те, що пунктом 11 контракту визначено, що розрахунки за виконані роботи проводяться протягом 30 календарних днів від дня підписання акту приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою КБ-3 за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків, а п. 16 державного контракту визначено, що кінцеві розрахунки за виконані виконавцем роботи, здійснюються у місячний термін після виконання всіх передбачених контрактом робіт по об`єкту та отримання Сертифікату на об`єкт, однак, з вини позивача, об`єкт неможливо прийняти в експлуатацію, що у свою чергу не надає змогу здійснити кінцеві розрахунки з позивачем.
На думку скаржника, судом першої інстанції не враховано наданий відповідачем протокол наради питання стану виконання державного оборонного замовлення ТОВ "Фортеця-ОСТ" зі створення Єдиного центу безпеки Збройних Сил України та затримок з введенням його в експлуатацію від 19.10.2021 № 362/4/4812. Вказаним доказом підтверджується той факт, що відповідач намагається вчинити дії, які дозволять розрахуватись за виконані роботи.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що факт виконання позивачем умов контракту та прийняття виконаних робіт відповідачем підтверджується наявними у матеріалах справи довідками про вартість виконаних будівельних робіт, актами приймання виконаних будівельних робіт, актами вартості устаткування, що придбавається виконавцем, підсумковими відомостями ресурсів, на яких містяться відмітки уповноважених відповідачем на здійснення технічного нагляду осіб щодо відсутності зауважень до виконаних робіт та поставленого обладнання, що підтверджує факт повного виконання Контракту. Вказані документи підписані уповноваженими особами відповідача без жодних зауважень.  Отже, позивач повністю виконав роботи і поставив устаткування відповідної комплектації, що підтверджується підписами і печатками уповноважених осіб відповідача та осіб відповідальних за проведення технічного та авторського нагляду, які не мали жодних зауважень, однак, відповідач після прийняття всіх робіт по Контракту та підписання відповідних актів та довідок більше року ухиляється від повної оплати робіт за виконану роботу.
Позивач зазначає, що виходячи із норм чинного законодавства та положень Контракту, акт готовності об`єкта до об`єкта до експлуатації (за формою згідно з додатком 9 до Порядку), і є Актом, який підтверджує факт прийняття відповідачем об`єкту в експлуатацію.
Також позивач зазначає, що 15.06.2020 відповідач подав до Державної архітектурно-будівельної інспекції України заяву про прийняття в експлуатацію об`єкта та видачу сертифіката, однак, вже 30.06.2020 відповідач подав заяву про залишення без розгляду заяви про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та видачу сертифіката, а також просив повернути проектно-кошторисну документацію на об`єкт.
На думку позивача, відповідач безпідставно вважає, що під "Сертифікатом на Об`єкт" мається на увазі саме сертифікат про введення об`єкту в експлуатацію, як це зазначено у Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.
Позивач вважає, що відповідач ухиляється від виконання вимог за Контрактом в частині повного розрахунку за виконані будівельні роботи, тлумачить умови Контракту в своїх інтересах та не вживає заходи щодо отримання Сертифікату на об`єкт. 
Позивач наголошує на тому, що самостійно виготовив та направив до відповідача Сертифікат на об`єкт, який отримано відповідачем 12.11.2020. Факт отримання Сертифіката, вимоги та акта підтверджується листом Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України № 234/4500 від 29.12.2020, який є відповіддю на адвокатський запит № ФО/133 від 15.12.2020.
Так, позивач зазначає про те, що в результаті поданих відповідачем звернень встановлено, що у зв`язку із проведенням позапланового аудиту щодо фактичного виконання робіт по Державному контракту № 362/5/18/36 від 21.12.2018 відповідачем зупинена оплата за Контрактом, однак, відповідно до положень Контракту відповідач не наділений правом не виплачувати чи призупиняти остаточну оплату у зв`язку із проведенням внутрішнього аудиту.
Також позивач вказує про наявність факту умисного пошкодження відповідачем поставленого позивачем обладнання, і даний факт не може бути підставою для невиконання відповідачем своїх зобов`язань за державним контрактом.
На думку позивача, відповідачем разом із відзивом на позовну заяву подано до суду докази, якими він обґрунтовує свої доводи у справі, однак вони подані із порушенням положень норм ГПК України та з порушенням строків, що встановлено судом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2022 заяву колегії суддів Північного апеляційного господарського суду Руденко М.А., Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю. про самовідвід від розгляду справи №910/9141/21 задоволено. Справу №910/9141/21 на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 переведено в режим "Таємно".
Матеріали справи №910/9141/21 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суду відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2022 та протоколів автоматичного визначення складу колегії суддів від 18.05.2022, апеляційну скаргу Міністерства оборони України передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Гаврилюка М.Г, суддів: Тищенко А.І., Шапрана В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2022 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/9141/21, розгляд справи призначено на 15.06.2022.
Ухвалою від 15.06.2022 розгляд справи відкладено на 09.08.2022, витребувано у Міністерства оборони України належним чином засвідчену копію додатку № 6 до Державного контракту від 21.12.2018 № 362/5/18/36, а у випадку неможливості надання зобов`язати надати обґрунтовані пояснення щодо обставин, які перешкоджають надати витребуваний документ.
08.08.2022 від Міністерства оборони України надійшли письмові пояснення по справі, в яких зазначено, зокрема про неможливість надання витребуваних документів.
Ухвалою від 09.08.2022 розгляд справи відкладено на 25.10.2022.
Судове засідання 25.10.2022 не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці та відсутності енергозабезпечення.
Ухвалою від 03.11.2022 розгляд справ призначено на 16.11.2022.
Станом на 16.11.2022 Міністерство оборони України вимоги ухвали від 15.06.2022 про надання копії додатку № 6 до Державного контракту від 21.12.2018 № 362/5/18/36 не виконало.
Відповідно до змісту поданих 08.08.2022 пояснень, Міністерство оборони зазначило, що витребуваний документ не може бути наданий, так як він ще листом від 09.04.2021 був направлений до Національного антикорупційного бюро.
На запитання суду, представник Міністерства оборони України надав пояснення, що додаток № 6 до Державного контракту від 21.12.2018 № 362/5/18/36 який має гриф "Таємно" стосується лише технічної частини контракту, а в даному випадку спірним є питання розрахунків між сторонами, що не регулюється відповідним додатком, а тому доцільність залучення таємного документу до матеріалів справи відсутня, а повний та всебічний розгляд спору можливий за відсутності такого документу.
Представник позивача у судовому засіданні також підтримав доводи відповідача, щодо можливості розгляду спору за відсутності в матеріалах справи додатку № 6 до Державного контракту від 21.12.2018 № 362/5/18/36.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що в них не міститься жодного документу з грифом "таємно", "цілком таємно" чи "особливої важливості".
Враховуючи, що матеріали справи не містять документів з інформацією, що охороняється законом, а представники сторін надали обґрунтовані пояснення щодо недоцільності залучення таких документів, і необґрунтований розгляд справи в закритому судовому засіданні призводить до безпідставного звуження прав учасників судового процесу, зокрема щодо неможливості участі у судових засіданнях в режимі відеоконференції, колегія суддів ухвалила розглядати справу в загальному режимі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022 продовжено розгляд апеляційної скарги Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 у справі № 910/9141/21 у відкритому судовому засіданні. Справу передано для розгляду в загальному режимі, у зв`язку з відсутністю таємних документів. Розгляд апеляційної скарги Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 у справі № 910/9141/21 призначено у відкритому судовому засіданні на 14.12.2022.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Враховуючи викладене, введення воєнного стану в Україні, перебування суддів у відпустках, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/9141/21 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 14.12.2022 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 у справі №  910/9141/21 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.
Представник відповідача у судовому засіданні 14.12.2022 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 у справі №910/9141/21 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Фортеця-Ост" відмовити в повному обсязі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

21.12.2018 між відповідачем та позивачем укладено державний контракт №  362/5/18/36 на виконання робіт за державним контрактом, за умовами якого позивач, за контрактом виконавець, зобов`язався виконати роботи з проектування та нового будівництва (реконструкції) об`єкту спеціального призначення - Єдиного центру безпеки Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України, а саме: роботи з "реконструкції підземної частини будівлі по вул. Дегтярівській, 13/24 у Шевченківському районі м. Києва під Єдиний центр безпеки" за етапами, в обсягах та у терміни, що зазначені в календарному плані виконання робіт за державним оборонним замовленням згідно з додатком № 1 до контракту, а відповідач, за контрактом замовник, зобов`язався прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість (пункт 1 контракту).
Згідно із п. 9 контракту відповідач оплачує виконані роботи відповідно до актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідок про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3).
Розрахунки за виконані роботи проводяться протягом 30 календарних днів від дня підписання акту приймання виконаних будівельних робіт, довідки про вартість виконаних будівельних робіт за умови надходження бюджетних коштів на рахунок відповідача за даним кодом видатків (п. 11 контракту).
Відповідно до п. 16 контракту кінцеві розрахунки за виконані позивачем роботи, здійснюються у місячний термін після виконання всіх передбачених контрактом робіт та отримання сертифікату на об`єкт.
За змістом пункту 18 контракту відповідач приймає виконану позивачем роботу та протягом 10 календарних днів підписує оформлені в установленому порядку акти приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3), які перевірені представниками технічного нагляду.
Роботи вважаються прийнятими з моменту підписання відповідачем актів приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, які позивач надає в паперовому вигляді у чотирьох примірниках по накладній, яка підписується уповноваженими представниками сторін (п. 19 контракту).
Якість передбачених цим контрактом робіт повинна відповідати вимогам нормативно-правових актів, нормативних документів у галузі будівництва, проектній документації та умовам контракту (пункт 21 даного правочину).
Відповідно до пункту 30 контракту прийняття в експлуатацію закінченої реконструкції об`єкту здійснюється робочою комісією на підставі проектно-кошторисної документації, вимог державних стандартів, будівельних норм і правил.
За результатами роботи робочої комісії складається акт про прийняття в експлуатацію закінченої реконструкції об`єкту, який підписується позивачем та затверджується відповідачем (пункт 32 контракту).
Згідно із пунктом 34 контракту недоліки у виконаних роботах, виявлені в процесі приймання-передачі виконаних робіт та при введенні об`єкта в експлуатацію, які виникли з вини позивача, повинні бути усунуті ним протягом строків, визначених робочою комісією, що приймає об`єкт.
Пунктом 43 контракту передбачено, що позивач гарантує якість виконаних робіт і змонтованих конструкцій, досягнення показників, визначених у проектно-кошторисній документації, та можливість експлуатації об`єкту відповідно до контракту протягом 10 років.
Відповідно до п.п. 8 п. 59 контракту відповідач має право вимагати від позивача усунення за його рахунок всіх виявлених як при прийнятті об`єкта в експлуатацію, так і під час гарантійного строку експлуатації цього об`єкта недоліків (недоробок, порушень), якщо вони виникли саме з вини позивача.
В пункті 80 контракту (у редакції додаткової угоди № 5) сторони визначили, що цей правочин набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2020 року.
Так, наявними у матеріалах справи актом приймання виконаних будівельних робіт №  1 та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2019 року, актом вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт до акту № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2019 року, підсумковою відомістю ресурсів за грудень 2019 року виконавцем робіт підтверджується факт виконання позивачем частини передбачених контрактом робіт у грудні 2019 року вартістю 23 141 104,92 грн та прийняття відповідачем вказаних робіт без будь-яких зауважень чи заперечень.
Вищевказані акт приймання виконаних будівельних робіт та довідка про вартість виконаних будівельних робіт підписані представниками сторін та скріплені їхніми печатками.
Крім того, всупереч ст. 74 ГПК України, відповідачем не надано доказів виконання позивачем робіт з порушенням вимог по якості, встановлених договором строків суду не надано.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
За частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно вимог ч. 1 статті 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Відповідно до ч. 1 статті 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач передав, а відповідач прийняв частину виконаних у грудні 2019 року робіт за договором вартістю 23 141 104,92 грн.
Натомість, у матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності в відповідача будь-яких зауважень чи заперечень щодо виконаних позивачем вказаних робіт.
Враховуючи викладене, наявні матеріали справи, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що виконані позивачем роботи за договором на загальну суму 23 141 104,92 грн прийняті відповідачем без зауважень.
Таким чином, позивач виконав взяті на себе зобов`язання з виконання робіт згідно умов договору, однак, відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання з їх оплати, у зв`язку із чим у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 23 141 104,92 грн.
В свою чергу, доказів сплати наявної заборгованості відповідачем суду не надано.
Колегія суддів зазначає, що незважаючи на наявність заборгованості у розмірі 23 141,104,92 грн, позивач у справі № 910/9141/21 просить стягнути лише частину, а саме: 4 900 000,00 грн.
Також позивач просить стягнути з відповідача частину від загальної суми інфляційних збитків у розмірі 100 000,00 грн. 
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Згідно з статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок позивача інфляційних втрат, враховуючи межі позовних вимог, погоджується із господарським судом першої інстанції про задоволення позовних вимог у частині стягнення 100 000,00 грн інфляційних втрат.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в межах заявлених позовних вимог на суму 4 900 000 грн та інфляційних втрат в межах заявлених позовних вимог у розмірі 100 000,00 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що доводи скаржника стосовно того, що позивачем роботи виконані з недоліками, які не усунуто, що унеможливлює одержання сертифіката та провести розрахунки за контрактом є безпідставними, оскільки суперечать обумовленим сторонами п.п. 9., 11. контракту, крім того, доводи про не настання строку оплати за виконані роботи у зв`язку з неодержанням сертифікату на об`єкт є необґрунтованими, оскільки зі змісту контракту вбачається, що факт одержання вказаного сертифікату не впливає на поточну оплату виконання робіт за спірним контрактом.
Посилання відповідача на виконання робіт позивачем неналежної якості не підтверджені належними та допустимими доказами, які свідчать про недодержання позивачем вимог за якістю на виконану частину робіт у грудні 2019 року вартістю 23 141 104,92 грн, крім того, відсутні докази надання позивачем мотивованої відмови від приймання робіт з посиланням на недоліки, виявлені під час приймання робіт відповідно до вимог ст. 853 ЦК України.
Враховуючи обставини справи, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін, що були покладені в основу оскаржуваного судового рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994; п. 29-30), однак, це право не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Проніна проти України" від 18.07.2006; п. 23; рішення у справі "Hirvisaari v. Finland" ("Хірвісаарі проти Фінляндії; п. 32). 
Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 у справі № 910/9141/21, відсутні.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, судом відхиляються як необґрунтовані та такі, що не відповідають нормам процесуального законодавства та спростовуються матеріалами справи.
З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній  скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 у справі №910/9141/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 у справі №  910/9141/21 слід залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 у справі № 910/9141/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 у справі № 910/9141/21 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Справу № 910/9141/21 повернути до Господарського суду міста Києва. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Текст постанови підписано 23.01.2023, у з`язку із перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці та тимчасовою непрацездатністю судді Шапрана В.В.

Головуючий суддя                                                                      О.М. Гаврилюк 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                В.В. Шапран