ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" березня 2023 р.           Справа№ 920/1046/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Суліма  В.В.
суддів:            Майданевича А.Г. 
          Гаврилюка  О.М. 
 
при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.
за участю представників сторін: 
від позивача: ОСОБА_1 , Муйдінов Радіон Мукумович
від відповідача: Якименко Ольга Ігорівна, Хоменко В`ячеслав Вікторович 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи ОСОБА_1 
на ухвалу   Господарського суду Сумської області від 10.11.2022  року (дата підписання повного тексту 15.11.2022 року)
у справі   №920/1046/20 (суддя Соп`яненко О.Ю.) 
за позовом Фізичної особи ОСОБА_1 
до Автокооперативу   «Харківський»   
про визнання недійсними рішень загальних зборів,

                                                       ВСТАНОВИВ: 
          Фізична особа ОСОБА_1  (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Автокооперативу   «Харківський»   (далі - відповідач) про визнання недійсними рішення загальних зборів Автокооперативу  «Харківський»  (40034, м. Суми, вул. Черепіна, 29А, ідентифікаційний код 23818677), які оформлені протоколом № 1 від 25.06.2020 року.
          Позовні вимоги мотивовані тим, що  позивач з 2000 року є членом автокооперативу «Харківський». 03.07.2020 року позивачем було отримано протокол № 1 загальних зборів даного кооперативу від 25.06.2020. Із цього протоколу вбачається, що 25.06.2020 року, відбулися загальні збори відповідача, на розгляд яких винесені питання про виключення членів зі складу відповідача, прийом нових членів до його складу та загальні питання. За наслідком розгляду цих питань зі складу членів був виключений у тому числі і позивач, підставою виключення вказано - наявність заборгованості зі сплати членських внесків. На думку позивача, такі рішення Загальних зборів підлягають визнанню недійсними у зв`язку із прийняттям їх в порушення передбаченої  Законом України «Про кооперацію»  процедури, за відсутності кворуму для проведення загальних зборів, прийняття рішень, неповідомленням належним чином про час, дату та місце проведення загальних зборів, що позбавило можливості реалізувати належні позивачеві корпоративні права.
          Рішенням Господарського суду Сумської області від 20.09.2021 року у справі №920/1046/20  відмовлено у задоволенні позову.
          Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 року у справі №920/1046/20  апеляційну скаргу Фізичної особи ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Господарського суду Сумської області від 20.09.2021 року у справі № 920/1046/20  залишено без змін.
          Постановою Верховного Суду від 31.05.2022 року у справі № 920/1046/20 касаційну скаргу Фізичної особи ОСОБА_1 задоволено. Рішення Господарського суду Сумської області від 20.09.2021 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 року у справі                  № 920/1046/20 скасовано. Справу передано на новий розгляд до Господарського суду Сумської області.          
          Відправляючи справу № 920/1046/20 на новий розгляд Верховний Суд у постанові від 31.05.2022 року зазначив, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином не досліджено наявний в матеріалах справи доказ, а саме: роздруківку скріншоту екрану мобільного телефону голови правління Кооперативу  Хоменка В.В. , групи VIBER, в якому міститься повідомлення про проведення 25.06.2020 о 18-00 зборів Кооперативу та не з`ясовано, чи вказане повідомлення містить інформацію про місце проведення зборів, та чи було дотримано строків повідомлення позивача про проведення загальних зборів Кооперативу, встановлених  ст. 15 Закону України «Про кооперацію».
          Крім того, за висновками Верховного Суду суди першої та апеляційної інстанції не дослідили та не з`ясували чи приймалися рішення загальними зборами відповідача, якими б встановлювалися розміри і час сплати відповідних членських внесків у 2018-2019 роках. Тобто не досліджено та не з`ясовано чи дійсно наявна заборгованість у позивача зі сплати членських внесків у 2019-2019 роках, який її розмір та період прострочення.  
          27.10.2022 року представником відповідача до суду першої інстанції подана заява про закриття провадження у справі за вх.№2706, в якій відповідач просить закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1  ст. 231 Господарського процесуального кодексу України  у зв`язку з відсутністю предмету спору.
          Ухвалою Господарського суду Сумської області від 10.11.2022 вищевказану Заяву представника відповідача про закриття провадження у справі від 27.10.2022 року задоволено. Провадження у справі № 920/1046/20  закрито.
          Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Фізична особа ОСОБА_1 звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 10.11.2022 року у справі №920/1046/20 про закриття провадження у справі, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
          Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Сумської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права, зокрема, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.
          Також, скаржник вказав, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про порушення лише прав позивача  щодо його безпідставного виключення із членів відповідача, а те що, зокрема, порушені права позивача належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного , зареєструватися для участі у загальних зборах, взяти участь у таких зборах і як наслідок висловити свою позицію  по питанням порядку денного суд до уваги не взяв.
          При цьому, скаржник зазначив, що незрозуміло на яких правових підставах  суд прийняв до уваги протокол зборів від 23.10.2022 року на підставі якого і прийшов до висновку про закриття провадження, оскільки останній поданий після закриття підготовчого провадження та ще і без будь-якого обґрунтування  неможливості його подання в строк передбачений законодавством. 
          Крім того, за твердженням скаржника, закривши провадження по справі, вважаючи, що ні би то відсутній предмет спору суд першої інстанції створив умови для порушення  прав позивача адже після поновлення позивача у членах відповідача та закриття провадження по справі  позивач повинен буде сплатити заборгованість з урахуванням інфляції наявність якої недоведена відповідачем у суді. 
          Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2022, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: - головуючий суддя   Сулім В.В., судді   Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.
          Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи ОСОБА_1 на ухвалу   Господарського суду Сумської області від 10.11.2022   у справі № 920/1046/20 своєю ухвалою 05.12.2022 року.
           25.01.2023 року розгляд справи було відкладено на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.
          Представники скаржника 15.03.2023 року в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, ухвалу Господарського суду Сумської області скасувати.  
          Представники відповідача 15.03.2023 року в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили відмовити в її задоволенні, ухвалу суду першої інстанції залишити - без змін. 
          Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду  міста Києва  від 20.07.2022 року підлягає скасуванню, апеляційна скарга  Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕСТ ЛІЗИНГ" - задоволенню,  з наступних підстав. 
          За положеннями ч. 1  ст. 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
          Так, в обґрунтування поданої заяви про закриття провадження у справі відповідач, зокрема, зазначає, що із врахуванням висновків суду, викладених у постанові Верховного Суду від 31.05.2022 року у даній справі, 23.10.2022 року на чергових Загальних зборах Автокооперативу «Харківський» визнано недійсним рішення загальних зборів від 25.06.2022 року та поновлено Фізичну особу ОСОБА_1 у членах автокооперативу. Оскільки 23.10.2022 відповідачем у справі повністю поновлено права позивача як члена Автокооперативу, наразі жодні інші права його не порушено. Позивач на сьогодні вже є членом кооперативу, оскаржуване ним рішення скасовано.
          Відповідно до  ст. 1 Закону України "Про кооперацію"  кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.
          Згідно ст. 15 Закону передбачено, що вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.
          До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить, у тому числі й затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства.
          Чергові загальні збори членів кооперативу скликаються правлінням або головою кооперативу у разі потреби, але не рідше одного разу на рік, тобто фактично, у разі потреби, з будь-якою періодичністю.
          Про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення.
          Позачергові загальні збори членів кооперативу скликаються на вимогу:
-          не менше третини його членів;
          -          спостережної ради;
          -          ревізійної комісії (ревізора);
          -          органу управління кооперативного об`єднання, членом якого він є.
          Позачергові загальні збори членів кооперативу повинні бути скликані протягом 20 днів з дня надходження такої вимоги. У разі незабезпечення правлінням (головою) кооперативу скликання позачергових загальних зборів вони можуть бути скликані особами, які вимагали їх скликання, протягом наступних 20 днів.
          У разі коли з організаційних причин (через територіальне розміщення чи значну чисельність членів кооперативу) проведення загальних зборів членів кооперативу неможливе, статутом кооперативу може бути передбачено скликання зборів уповноважених кооперативу. Кількість членів кооперативу, які мають право делегувати уповноважених, та порядок делегування уповноважених для участі у зборах уповноважених визначаються статутом кооперативу.
          Загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених - за наявності не менше двох третин уповноважених.
          Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу про прийняття, внесення змін до статуту, вступ до кооперативного об`єднання або вихід з нього та про реорганізацію або ліквідацію кооперативу вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як 75 відсотків членів кооперативу, присутніх на загальних зборах кооперативу. З інших питань рішення приймаються простою більшістю голосів членів (уповноважених) кооперативу, присутніх на його загальних зборах.
          Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу приймаються відповідно до його статуту відкритим або таємним голосуванням.
          Відповідно до  ст. 167 Господарського кодексу України  правомочність учасника (акціонера, члена) на участь в управлінні господарською організацію, зокрема, шляхом участі в загальних зборах, є однією зі складових корпоративних прав. Відтак зазначені права можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання порядку скликання і проведення загальних зборів, якщо учасник не зміг взяти участь у загальних зборах та/або належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо, тобто не зміг належним чином реалізувати своє право на участь в управлінні.
          Так, в позовній заяві позивач просить суд визнати недійсним протокол загальних зборів членів Автокоперативу "Харківський" № 1 від 25.06.2020 року в цілому. Обґрунтовуючи вимоги  позовної заяви зазначає, що підставою для визнання протоколу недійсним є порушення порядку та строків повідомлення про проведення зборів, зокрема, що він не був належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення загальних зборів Кооперативу.
          Як вбачається з матеріалів справи,  зборами членів Актокооперативу "Харківський" були прийняті наступні рішення:  по першому питанню порядку денного вирішили: « 1. На підставі Статуту 3.2, 3.4., 4.4 виключити з членів Автокооперативу "Харківський" громадян: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;  Задовольнити прохання ОСОБА_10 щодо відтермінування погашення заборгованості за членськими внесками до 01.08.2020 року, а по електричній енергії - до 01.09.2020 року; Направити виключеним членам Кооперативу листи з повідомленням про рішення Зборів з копією протоколу», по другому питанню  «прийняти ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в члени Автокооперативу "Харківський".
          Так, як було зазначено вище, у постанові Верховного Суду від 31.05.2022 року у даній справі зазначено, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином не досліджено наявний в матеріалах справи доказ, а саме: роздруківку скріншоту екрану мобільного телефону голови правління Кооперативу  Хоменка В.В. , групи VIBER, в якому міститься повідомлення про проведення 25.06.2020 року о 18-00 зборів Кооперативу та не з`ясовано, чи вказане повідомлення містить інформацію про місце проведення зборів, та чи було дотримано строків повідомлення позивача про проведення загальних зборів Кооперативу, встановлених  ст. 15 Закону України «Про кооперацію».
          Суд звертає увагу на той факт, що норма, яка міститься у  ст. 15 Закону, не містить імперативної вимоги щодо форми повідомлення членів кооперативу про проведення загальних зборів, а тому у цій частині керується положеннями п. 3.3. Статуту відповідача, яким визначено, що форма оповіщення про проведення зборів може бути шляхом: об`яви, по телефону, в усному порядку, поштовою листівкою і іншими методами.
          Вимог щодо встановлення кооперативом факту отримання та сприйняття цього відповідного повідомлення про проведення зборів членами кооперативу ані  Закон, ані Статут відповідача не містять.
          Водночас, колегія суддів відзначає що при виникненні спору про визнання недійсним рішень загальних зборів кооперативу з підстави неповідомлення його члена (позивача) про такі збори, має бути доведено реальність вчинення дій з направлення кооперативом кореспонденції адресату (позивачу) та дотримання строків повідомлення про збори, встановлених  статтею 15 Закону України "Про кооперацію".
          Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі №916/2506/20.
          Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, сторонами під час нового розгляду даної справи не були надані суду інші (нові), крім тих, що є в матеріалах справи, докази на підтвердження чи спростування позиції щодо належного повідомлення позивача про дату та час проведення загальних зборів членів Автокооперативу "Харківський" 25.06.2020 року.
          Відповідно до  ст. 13 Закону, членство в кооперативі припиняється у випадках:
-          добровільного виходу з нього; припинення трудової участі в діяльності виробничого кооперативу; 
-          несплати внесків у порядку, визначеному статутом кооперативу; 
-          смерті члена кооперативу - фізичної особи; 
-          ліквідації члена кооперативу - юридичної особи; 
-          припинення діяльності кооперативу.
          Згідно з п.п. 4.4 та 4.5 Статуту, члена кооперативу можуть виключити за несплату внесків протягом одного року та більше.
          Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять а відповідачем не було надано ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції  доказів прийняття загальними зборами рішень, якими б встановлювалися розміри і час сплати відповідних членських внесків у 2018-2019 роках.
          Тобто, заборгованість у позивача зі сплати членських внесків у 2018-2019 роках, який її розмір та період прострочення не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. 
          Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі № 916/2506/20, відсутність відповідних відомостей у рішенні про виключення члена кооперативу може бути підставою для визнання зазначеного рішення недійсним судом за позовом такого члена кооперативу.
Відповідно до ч. 1  ст. 73 Господарського процесуального кодексу України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
          Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1  ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
          Відповідно до ч. 1-3  ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
          Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у     постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).
           17.10.2019 року набув чинності      Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до  ГПК України  змінено назву      ст. 79 Господарського процесуального кодексу України   з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж     протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019  року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17).           
          Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі  № 129/1033/13-ц.
          Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
          Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
          Зазначена правова позиція щодо стандарту доказування викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18
Враховуючи вищевикладене у сукупності, на переконання колегії суддів докази, подані позивачем в обґрунтування заявлених ним позовних вимог є більш вірогідними ніж докази, подані відповідачем на їх спростування. 
          Відповідно до  ст. 45 Господарського процесуального кодексу України  сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у  ст. 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.
          Згідно ст.  4 Господарського процесуального кодексу України   юридичні особи та фізичні особи - підприємці, особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання порушенням.
          Тобто, суди повинні з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.
          Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.01.2019 року. 
          Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позов про визнання недійсними рішення загальних зборів Автокооперативу "Харківський", які оформлені протоколом № 1 від 25.06.2020 року, підлягає частковому задоволенню в частині питання № 1 порядку денного щодо виключення ОСОБА_1 з членів Автокооперативу "Харківський".
          Водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції, 23.10.2022 року на чергових Загальних зборах Автокооперативу «Харківський» було прийнято рішення (питання № 4) про визнання недійсним рішення загальних зборів від 25.06.2020 року в частині виключення члену Автокооперативу "Харківський" та поновлено ОСОБА_1  як члена Автокооперативу в членах кооперативу з подальшим погашенням ним існуючої заборгованості перед Автокооперативом з урахуванням інфляції. "За" таке рішення проголосувало 20 присутніх членів Автокооперативу, "Проти" - 3 з присутніх на загальних зборах 23-х членів кооперативу із спискової чисельності - 34.
          Відповідно до вимог пункту 2 ч. 1  ст. 231 Господарського процесуального кодексу України  господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
          Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
          Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
          Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми  Господарського процесуального кодексу України    можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.
          Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Як предмет позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
          Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що належними та допустимими доказами  підтверджується факт визнання недійсним рішення загальних зборів від 25.06.2020 року в частині виключення члену Автокооперативу "Харківський" та поновлено ОСОБА_1  як члена Автокооперативу в членах кооперативу з подальшим погашенням ним існуючої заборгованості перед Автокооперативом з урахуванням інфляції.
          Аналізуючи хронологію розгляду справи № 920/1046/20, судова колегія зазначає, що провадження у даній справі відкрито 30.10.2020 року, рішення загальних зборів  Автокооперативу "Харківський", яке входить до предмету розгляду у даній справі, скасоване в частині виключення його зі складу відповідача  і як наслідок  позивача поновлено  у його членах на підставі рішення загальних зборів відповідача, які оформлені протоколом №1 від 23.10.2022 року, тобто вже в ході розгляду справи № 920/1046/20, відтак колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що незрозуміло на яких правових підставах  суд прийняв до уваги протокол зборів від 23.10.2022 року на підставі якого і прийшов до висновку про закриття провадження, оскільки останній поданий після закриття підготовчого провадження та ще і без будь-якого обґрунтування  неможливості його подання  в строк передбачений законодавством.
          Права позивача, порушені рішенням загальних зборів  кооперативу від 25.06.2020 року, на даний час поновлені.
          Водночас, твердження скаржника, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про порушення лише прав позивача  щодо його безпідставного виключення із членів відповідача, а те що, зокрема, порушені права позивача належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах, взяти участь у таких зборах і як наслідок висловити свою позицію  по питанням порядку денного суд до уваги не взяв, не спростовує висновків суду. 
          При цьому, колегія суддів відзначає, що звертатися із вимогою про визнання недійсним протоколу загальних зборів членів Автокооперативу в частині, що не стосується позивача, можуть саме такі особи, зокрема, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - а не позивач.
          Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність між сторонами предмету спору та задоволення заяви представника відповідача про закриття провадження у справі з підстав, визначених п. 2 ч. 1  ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.
          Щодо твердження скаржника, що закривши провадження по справі, вважаючи, що ні би то відсутній предмет спору суд першої інстанції створив умови для порушення  прав позивача адже після поновлення позивача у членах відповідача та закриття провадження по справі  позивач повинен буде сплатити заборгованість з урахуванням інфляції наявність якої недоведена відповідачем у суді, колегія суддів відзначає наступне. 
          Так, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що заборгованість у позивача зі сплати членських внесків у 2018-2019 роках, який її розмір та період прострочення не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, разом з цим встановлення зобов`язання позивача сплатити членські внески  з урахуванням інфляції були встановленні рішенням загальних зборів кооперативу від 23.10.2022 року, що не є предметом спору даної справи.
          Водночас, колегія суддів відзначає що позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідним позовом в цій частині. 
          Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали суду в розумінні  ст.280 Господарського процесуального кодексу України  з викладених в апеляційній скарзі обставин.
          Враховуючи положення ч.1  ст.9 Конституції України  та беручи до уваги ратифікацію  Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття  Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати  Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
          Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
          Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
          Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.            
          Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.   
          Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.
          Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

                                                   ПОСТАНОВИВ:
            1. Апеляційну скаргу   Фізичної особи ОСОБА_1  на ухвалу   Господарського суду Сумської області від 10.11.2022  року у справі   №920/1046/20 залишити без задоволення.                                     
           2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 року у справі №920/1046/20   залишити без змін.      
           3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.                                       
           4.     Матеріали справи №920/1046/20 повернути до Господарського суду  міста Києва.
                    
                    Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Сулім 

Судді                                                                                А.Г. Майданевич

                                                                                О.М. Гаврилюк

Дата складення повного тексту 16.03.2023 року.