Справа № 938/372/22 
Провадження № 22-ц/4808/313/23 
Головуючий у 1 інстанції Чекан Н. М. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 березня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого  Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)
суддів:            Томин О.О., Василишин Л.В.
серкетаря                 Працун В.В.
з участю                 представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 адвоката
                        Макух А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» адвоката Губенка Івана Васильовича та представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Макух Аліни Василівни на рішення Верховинського районного суду від 20 грудня 2022 року, постановолене в складі судді Чекан Н.М. в м. Верховина, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до ПАТ "Страхова компанія"Євроінс Україна" про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи.
Позовні вимоги ( які зменшили під час розгляду справи) обґрунтовані тим, що 01.12.2021 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «VolkswagenPassat», д.н.з. НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 внаслідок якого останній загинув. Потерпілий ОСОБА_4 був батьком позивачів.  Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 на момент вчинення ДТП застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна».13.01.2022 року ОСОБА_1 звернувся до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання, яка 22.02.2022 року повторно надіслана страховику. Моральну шкоду оцінюють у розмірі 78 000 грн, тобто 12 розмірів заробітних плат( згідно ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата становить 6 500 грн). 24.06.2022 року також страховику надіслано товарний чек про понесені витрати на чин похорону потерпілого на суму 30250 гривень. За результатами розгляду заяви 09.06.2022 року страховиком позивачу виплачено 39000 гривень, таким чином частково виплачено моральну шкоду. Станом на 09.08.2022 року доплату в розмірі 39000 гривень моральної шкоди не здійснено та 30250 гривень відшкодування витрат на поховання відповідачем не виплачено. Відмова відповідача щодо виплати страхового відшкодування у повному обсязі є безпідставною та такою, що грубо порушує права позивачів на відшкодування шкоди, передбаченої Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Просили стягнути з ПАТ "Страхова компанія"Євроінс Україна" на користь ОСОБА_1 39 000 грн моральної шкоди та на користь ОСОБА_2 15 125 грн витрат на поховання. 
Рішенням Верховинського районного суду від 20 грудня 2022 рок позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 19500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень страхового відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_2 15125 (п`ятнадцять тисяч сто двадцять п`ять ) гривень витрат понесених на поховання. 
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь держави судовий збір у розмірі 744,3 гривень (сімсот сорок чотири гривень 30 копійок).
Додатковим рішенням Верховинського районного суду від 03 лютого 2023 року стягнуто із ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правичу допомогу у розмірі 3 750 грн. У стягненні з відповідача решти витрат позивача ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу відмовлено. 
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 250 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» адвокат Губенко І. В. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що дорожньо-транспортна пригода сталась унаслідок порушення Правил дорожнього руху України пішоходом ОСОБА_4 , вини водія автомобіля марки VOLKSWAGEN Passat у дорожньо-транспортній пригоді не має. Потерпілий ОСОБА_4 , як учасник ДТП, допустив грубу необережність під час ДТП, а саме, нехтував правилами безпеки руху. У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Страховик винної у ДТП особи, зобов`язаний відшкодувати завдані останньою збитки в обсязі, визначеному Законом України Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України № 1961-IV) та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність. Висновки суду першої інстанції щодо зменшення відшкодування моральної шкоди відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України на 25%, а не на 50%, як це передбачено п. 36.3 ст. 36 Закон України № 1961-IV, є помилковими. Відтак, при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції зобов`язаний був також відмовити і в задоволенні позовних вимог про відшкодування витрат на поховання потерпілої особи, зважаючи на положення п. 36.3 ст. 36 Закону України № 1961-IV.
Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Макух А. В. також подала апеляційну скаргу на рішення суду у цій справі, в якій ставить питання про зміну оскаржуваного рішення в частині відшкодування моральної шкоди та стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 39 000 грн. Зазначає, що згідно вимог чинного законодавства перебачено гарантований розмір виплати страхового відшкодування моральної шкоди та не передбачено можливості поділу таких виплат. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Вина потерпілої особи може враховуватися при стягненні заподіяної шкоди з водія транспортного засобу, а не зі страховика. Відносини між страховиком та потерпілою особою регулюються лише Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що не враховано судом першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Макух А. В. доводи апеляційної скарги підтримала, просить задовольнити подану нею скаргу. Доводи апеляційної скарги представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» адвоката Губенка І. В. заперечила.
Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» адвокат Губенко І. В. у встановленому законом порядку повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явився, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності. 
Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, яку беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідновимогстатті 263 ЦПК Українисудоверішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , суд  першої інстанції  виходив з того, що необережність пішохода ОСОБА_4 у дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 01.12.2021 року необхідно вважати грубою, так як він нехтував елементарними правилами дорожньої безпеки, рухаючись проїзною частиною ділянки автодороги в с.Верхні Ясенів Верховинського району, не виділивши себе в темну пору доби для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху, тому суд дійшов висновку про можливість застосування положень ч. 2 ст. 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування щодо моральної шкоди на 1/4  частину (25%). З урахуванням відшкодованої страховиком стороні позивачів суми моральної шкоди в розмірі  39000 гривень та визначеного судом розміру зменшення відшкодування шкоди на 25% відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України,  підлягає стягненню з відповідача  19500 гривень моральної шкоди, як страховика відповідальності   ОСОБА_5 під час експлуатації джерела підвищеної небезпеки.Також зважаючи на положення ч. 3 ст. 1193 ЦК, відповідно до якої вина потерпілого не враховується у разі відшкодування витрат на поховання, а також, що відповідачем відшкодовано позивачу ОСОБА_2 половину його витрат на поховання, то на його користь з відповідача підлягає стягненю друга половина витрат на поховання в сумі 15125 гривень.
Ухвалене судом першої інстанції рішення не повністю відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Відповідно до частини першої  статті 352  ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України  визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що ОСОБА_3 01.12.2021 року керуючи автомобілем марки «VolkswagenPassat», д.н.з. НОМЕР_1 вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4 
Внаслідок ДТП ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.
Померлий ОСОБА_4 був батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідно 21.12.1972 року актовий запис №27 (а.с.16) та 04.08.1975 року актовий запис №19 (а.с.34).
Постановою слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 31.01.2021 року закрито кримінальне провадження №12021090000000606 від 01.12.2021 року в зв`язку з відсутністю в діях водія автомобіля марки «VolkswagenPassat», д.н.з. НОМЕР_1  ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення (а.с. 27-32).
13.01.2022 року та 22.02.2022 року подано заяву до ПрАТ «Євроінс Україна» про виплату страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо - транспортної пригоди, яка мала місце 01.12.2022 року, під час якої пішоход ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події, синам - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у сумі по 39 000 гривень (а.с. 12-13, 35-36).
Згідно до заяви ОСОБА_1 від 09.12.2021 року він відмовився від своєї частки страхового відшкодування, яка належить йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.12.2021 року, на користь ОСОБА_2 (а.с.33).
Відповідно до відомостей товарних чеків та накладних витрати ОСОБА_2 на поховання батька становлять в сумі 30250 гривень(а.с.38).
З розрахунку №00000006213 суми страхового відшкодування від 23.05.2022 року ПрАТ «Євроінс Україна» та страхового акта №51503/1/2022, яким забезпечено транспортний засіб VolkswagenPassat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер полісу 314002-2310-1852936 від 07.07.2021 року, що загальний розмір шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, що мала місце 01.12.2021 року, становить 78000 гривень. Враховуючи вину потерпілого в дорожньо - транспортної пригоди, розмір страхового відшкодування зменшено до 39000 гривень(а.с. 63-64).
З розрахунку №00000007558 суми страхового відшкодування від 11.07.2022 року ПрАТ «Євроінс Україна» та страхового акта №51503/2/2022, яким забезпечено транспортний засіб VolkswagenPassat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер полісу 314002-2310-1852936 від 07.07.2021 року вбачається, що розмір шкоди, пов`язаної зі смертю, за первинними витратами на поховання становить 30250 гривень, сума зниження 15125 гривень у зв`язку з виною пішохода, розмір страхового відшкодування - 15125 гривень (а.с. 65-66).
Відповідно до платіжних доручень від 08.06.2022 року №9065 та 13.07.2022 року №10820 (а.с. 67,68) ПрАТ «Євроінс Україна» перерахувало ОСОБА_2 на відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи грошові кошти в розмірі 39000 гривень моральної шкоди та 15125 гривень понесених витрат на поховання протерпілої особи.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
За статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно із частиною першою статті 15, частиною першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.
Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у статті 1187 ЦК України.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
У статті 3 Закону України № 1961-IV визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України № 1961-IV).
За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до статті 9 Закону України № 1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Частиною першою статті 21 Закону України № 1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (пункт 27.1 статті 27 Закону України № 1961-IV).
Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.2 статті 27 Закону України № 1961-IV).
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (пункт 27.5 статті 27 Закону України № 1961-IV).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що:
«42. Припис пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.
47. Отже, у разі, якщо потерпілий від взаємодії джерел підвищеної небезпеки, що стала наслідком неправомірних дій або бездіяльності власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, заявить вимогу про відшкодування неподільної шкоди (як-от шкоди, завданої здоров`ю, моральної шкоди) одним із таких власників (володільців), і той відшкодує цю шкоду у повному обсязі, він отримає право зворотної вимоги до інших власників (володільців) у відповідній частці. За змістом припису пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV частки відповідальних за завдання неподільної шкоди страхувальників (їхніх страховиків або Моторного (транспортного) страхового бюро України) є рівними».
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 статті 27 Закону України № 1961-IV).
Отже, встановлено, що при зменшенні розміру страхового відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції вважав, що з боку пішохода ОСОБА_4 є вина в ДТП, що стало законною підставою для застосування страховиком пункт 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при визначенні розміру страхового відшкодування ОСОБА_1 . 
Разом з тим, абзац 1 пункту 36.3. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали;
Установлено, що загальний розмір суми страхового відшкодування моральної шкоди становить 39 000 грн на підставі страхового акту № 51503/1/2022 від, та визначено розмір страхового відшкодування витрат на поховання в сумі 15 125 грн згідно страхового акту №51503/2/2022, проте не враховано, що моральна шкода в цій справі не завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, а тому підстави для застування абзацу 1 пункту 36.3.статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні.
З наведених підстав суд першої інстанції прийшов передчасного висновку про можливість застосування положень ч. 2 ст. 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування щодо моральної шкоди на 1/4 частину (25%)зменшення розміру стягнення моральної шкоди, так як не відповідає вимогам закону, тому підлягає стягнення із страховика на користь кожного з позивачів грошове відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна їм як дітям у зв`язку із смертю батька внаслідок ДТП у розмірі заявленої вимоги - 39 000 грн. 
Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.4 статті 27 Закону України № 1961-IV).
Суд першої інстанції правильно визнав обґрунтованими вимоги позивача  ОСОБА_2  в частині стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» витрат на поховання батьків у сумі 15125 грн, оскільки ці вимоги підтверджуються наданими доказами, які належним чином оцінені судом та їх розмір не спростований відповідачем. Разом із цим, присуджена до стягнення сума не перевищує її максимальний розмір, встановлений зазначеною нормою статті 27 Закону України № 1961-IV у спірних правовідносинах (15125 грн) та відповідно ст.1193,1195 ЦК України не підлягає зменшенню.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що дорожньо-транспортна пригода сталась унаслідок порушення Правил дорожнього руху України пішоходом ОСОБА_2 , який допустив грубу необережність під час ДТП, а саме, нехтував правилами безпеки руху, тому розмір страхового відшкодування згідно ст.1193 ЦК України підлягає зменшенню на 50% з огляду на таке.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.
Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.
Подібні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654 св 18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702 св 18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195 св 18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216 св 18); від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775 св 20) від 07 жовтня 2020 року у справі № 285/4223/17 (провадження № 61-39056 св 18); від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20 (провадження № 61-11129 св 21).
Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі  № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).
Доказів того, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого відповідачем не подано.
Крім того, згідно частини третьої  статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.
Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення із ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 19500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень страхового відшкодування моральної шкоди слід скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 39 000 (тридцять дев`ять) гривень страхового відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до підпункту В пункту 4 ч. 1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини другої вказаної статті), у разі відмови в позові - на позивача (пункт 2 частини другої вказаної статті).
Ураховуючи, що за результатами перегляду справи в суді апеляційної інстанції колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, то судові витрати підлягають стягненню із ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь держави 744,30 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
       Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
       Ціна позову в даній справі становить 54125 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2481*100=248100грн).
Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» адвоката Губенка Івана Васильовича залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_7 адвоката Макух Аліни Василівни задовольнити частково.
Рішення Верховинського районного суду від 20 грудня 2022 року в частині стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 19500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень страхового відшкодування моральної шкоди скасувати та стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 39 000 (тридцять дев`ять) гривень страхового відшкодування моральної шкоди.
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь держави 744,30 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст складено 09 березня 2023 року.

Судді:                                                                В.Д.Фединяк 
Л.В.Василишин
О.О.Томин