КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 759/1472/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2095/2023
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
21 лютого 2023 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,
за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Видюка Дмитра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року у складі судді Сенька М.Ф.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, - 
 
В С Т А Н О В И В :
У січні 2021 року    ОСОБА_1 , звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 , у якому просив в порядку поділу майна подружжя визнати за останньою право власності на мотоцикл «Suzuki GWV 250», 2013 р.в., д.р.н. НОМЕР_1 , шубу з норкового хутра, пояс з норкового хутра, та зобов`язати ОСОБА_2 сплатити на його користь компенсацію за відступлення частки у праві на вказане майно в загальній сумі 103 241 грн 50 коп.
Позов мотивовано тим, що сторони не можуть прийти до згоди щодо поділу майна, набутого в шлюбі.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1   відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду,  адвокат Видюк Д.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, постановлення рішення на припущеннях, просить скасувати рішення районного суду повністю та ухвалити нове  про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що під час постановлення рішення не було з`ясовано в який час та за чиї кошти було придбано спільне майно подружжя, як того вимагає законодавство, судом не використовувалась норма п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України про придбання майна за особисті кошти чоловіка, що робить майно особистою приватною власністю.
 
Зазначено, що відповідачка не надала суду доказів дарування їй спірного майна і суд прийняв рішення лише на підставі слів відповідача, а відповідно, припустився помилки, постановивши рішення на підґрунті припущення.
 
Вказано, що судом неправильно застосована норма ст. 64 СК України зазначаючи, що дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Крім того, рішення не містить посилання на докази, які надали суду можливість дійти до таких висновків, а значить рішення незаконне та підлягає скасуванню.
 
Судом першої інстанції в рішенні зазначено, що письмової форми договору дарування спільного майна законом не вимагається, але не послався на відповідну норму закону. Це твердження не відповідає дійсності та не находить свого відображення у нормах законодавства.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30.05.2022 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постановою Верховного суду України від 23.11.2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 30.05.2022 року задоволено, а справу передано до Київського апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Опольський А.Е. в інтересах ОСОБА_2 заперечує проти апеляційної скарги в повному обсязі, вважає її необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню, просить відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
 
Колегія суддів, заслухавши адвоката Видюка Д.В. в інтересах ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, адвоката Опольського А.Е в інтересах ОСОБА_2 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення,  вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.
 
Як  свідчать матеріали справи, сторони перебували в зареєстрованому  шлюбі з 24.07.2015 року, який  розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.01.2018 р. (а.с. 5).
Від шлюбу спільних дітей не мають.
Установлено, що під час шлюбу сторонами було придбано наступне майно: мотоцикл «Suzuki GWV 250», 2013 р.в., д.р.н.  НОМЕР_1 , шубу з норкового хутра вартість та пояс з норкового хутра.
Після припинення шлюбних відносин вказане майно залишилося в користуванні відповідачки.
Відмовляючи у задоволенні  позову, суд першої інстанції  виходив з того, що  спірне майно: мотоцикл «Suzuki GWV 250», 2013 р.в., д.р.н. НОМЕР_1 , шубу з норкового хутра, 52493 грн. та пояс з норкового хутра, вартістю 4990 грн. було  подаровано ОСОБА_1 відповідачці, а тому це майно набуло статусу  індивідуального користування й поділу не підлягає.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
 Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Ухвалене по справі рішення постановлено з неповним з`ясування обставин справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення.
 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
 
Районний суд визнав доведеним, що під час шлюбу сторонами було придбано наступне майно: мотоцикл «Suzuki GWV 250», 2013 р.в., д.р.н. НОМЕР_1 , вартістю 149 000 грн, шуба з норкового хутра вартість 52 493 грн та пояс з норкового хутра вартістю 4 990 грн.
 
Відповідно до справи, визначаючи вартість майна, суд першої інстанції керувався  даними звіту  про проведення незалежної оцінки мотоцикла «Suzuki GWV 250», 2013 р.в., д.р.н. НОМЕР_1 , складеного ТОВ «Агенство експертної оцінки»  18.01.2020 (а.с.6), а вартість шуби та поясу - відповідно до квитанції від 05.12.2015 на дату їх придбання.
 
Між тим, районний суд не звернув увагу, що долучений звіт був дійсним протягом шести місяців з дати його складення, а вартість виробів з хутра після шести років експлуатації виключає підстави для висновків про її незмінність.
 
Зі справи убачається, що відповідачка заперечувала встановлену відповідачем вартість спірного майна.
 
Відповідно до вимог ч.1, п.3-5 ч.5 ст.12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
 
Проте районний суд не вжив заходів щодо  повного з`ясування обставин справи не сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених процесуальним законом, не роз`яснив право заявити клопотання про проведення по справі відповідної експертизи на предмет з`ясування з допомогою експертних досліджень вартості спірного майна.
 
Більше того, як убачається зі справи, суд  відмовив у залученні  висновків проведеної за клопотанням позивачки Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз комплексної судової  товарознавчої та транспортно-товарознавчої експертизи  № КСЕ-19/111-21/14771 від 19.04.2021, який представник відповідачки клопотав про долучення одночасно з зустрічним  позовом, що призвело до  неналежного з`ясування дійсних обставин справи та вартості спірного майна  (а.с. 52-54).
  
Під час апеляційного провадження справи, матеріали комплексної судової  товарознавчої та транспортно-товарознавчої експертизи № КСЕ-19/111-21/14771 від 19.04.2021 було долучено до справи, згідно якого станом на 01.04.2021  ринкова  вартість мотоциклу «Suzuki GWV 250», 2013 р.в., д.р.н. НОМЕР_1 установлена в сумі  31 353 грн 68 коп.; ринкова вартість наданої на дослідження хутряної шуби станом на 01.04.2021 - 13 083 грн 33 коп. та ринкова вартість наданого на дослідження хутряного поясу станом на 01.04.2021 - 1 033 грн 33 коп. (а.с.199-219).
 
На спростування долученого до справи висновку позивачем будь-яких доказів не долучено, в той час як зазначену експертизу проведено кваліфікованими спеціалістами, що мають стаж експертної роботи, під час проведення експертизи експерти попереджалися про кримінальну відповідальність й викладені у експертизі висновки відповідають обставинам справи.
 
Отже  ринкова  вартість придбаного під час шлюбу майна складає, зокрема, щодо мотоцикла «Suzuki GWV 250», 2013 р.в., д.р.н. НОМЕР_1 - 31 353 грн 68 коп.;  хутряної шуби - 13 083 грн 33 коп. та хутряного поясу - 1 033 грн 33 коп. ( а.с. 199-219).
 
Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд визнав доведеним, що спірне майно належить відповідачці на праві особистої приватної власності, а відтак поділу не підлягає.
 
Проте такі висновки не узгоджуються з положеннями матеріального права.
 
Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Положеннями ст. 57 СК України  передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, разом з іншим, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.
Відповідно до справи, мотоцикл марки «Suzuki GWV 250», 2013 р.в., д.р.н. НОМЕР_1 сторонами  придбано 16.11.2013року.
 
Вирішуючи спір, районний суд визнав доведеним, що відповідач не мав прав на керування транспортним засобом, а тому мотоцикл відповідачем був подарований  ОСОБА_2 з нагоди її дня народження.
 
Однак  районний суд хоча і посилався у рішенні, проте неправильно витлумачив  зміст положень ст. 60 СК України, відповідно до якої майно, придбане у період шлюбу, є спільним майном подружжя.
 
Установлено, що мотоцикл придбано сторонами у період шлюбу на ім`я ОСОБА_1 , що виключає підстави для висновків про подарунок відповідачці на день народження.
 
Матеріалами справи не доведено факту подарунку шляхом укладення між сторонами будь-якого договору.
 
Неможливо мотоцикл віднести й до речі індивідуального користування, остільки згідно технічних даних транспортний засіб розрахований на двох пасажирів.
 
З огляду на викладене, висновки районного суду про те, що мотоцикл для відповідачки є не тільки засобом для пересування, а ще й пристрастю, по справі правового значення немає.
 
Отже, мотоцикл  марки «Suzuki GWV 250», 2013 р.в., д.р.н. НОМЕР_1 придбано сторонами у період шлюбу, а тому є предметом поділу.
 
Вирішуючи питання кому з подружжя виділити рухоме майно, яке є  неподільним, колегія суддів враховує вимоги ОСОБА_1 про визнання за  відповідачкою право власності на нього з одночасним  зобов`язанням  сплатити на користь позивача компенсацію за відступлення частки у праві на вказане майно, в сумі 15 676 грн 84 коп.  (31 353,68 :2=15676,84).
 
З урахуванням обставин справи, колегія суддів вважає за можливе поділити між сторонами указана майно у спосіб, запропонований позивачем.
Що стосується поділу хутряної шуби з поясом, то колегія суддів керується положеннями ст. 57 СК України, за змістом якої особистою приватною власністю дружини, є речі індивідуального користування, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.
Установлено, що згідно висновку  комплексної судової експертизи № КСЕ-19/111-21/14771 від 19.04.2021, вартість хутряної шуби становить 13 083 грн 33 коп.  та хутряного поясу - 1033 грн 33 коп. й  придбано у період шлюбу за спільні кошти подружжя для особистого користування ОСОБА_2 .
 
Згідно матеріалів справи за своїми ознаками, зазначене майно  відноситься до речей індивідуального користування, яким відповідачка й користується, а тому не може входити до загальної маси майна, що підлягає поділу та бути предметом такого поділу.
 
За таких обставин ухвалене  по справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову.
 
Отже, подана по справі апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Видюка Дмитра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року скасувати.
 
Ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.
 
Визнати за ОСОБА_2 право власності на мотоцикл «Suzuki GWV 250», 2013 р.в., д.р.н. НОМЕР_1 .
 
Зобов`язати ОСОБА_2 сплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію за відступлення частки у праві на вказане майно в  сумі 15 676 грн 84 коп. 
 
У задоволенні позову в іншій частині відмовити.
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                 
Постанова суду  набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 03 березня 2023 року.
  
Суддя-доповідач:

Судді: