ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

27 січня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 730/614/22
Головуючий у першій інстанції – Луговець О. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/330/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої-судді: Шитченко Н.В.,
суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,  
із секретарем: Зіньковець О.О.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Приватне підприємство «СОЮЗ+», 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Борзнянського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного підприємства «СОЮЗ+» про визнання правочину недійсним,-
місце ухвалення судового рішення – м. Борзна,
дата складання повного тексту ухвали суду першої інстанції – 24 листопада 2022 року.
  
                                     У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ПП «СОЮЗ+», в якому просив: визнати недійсним рішення загальних зборів ПП «СОЮЗ+» від 11 серпня 2022 року в частині внесення до статутного капіталу підприємства нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 77 кв.м; визнати недійсним акт прийому-передачі від 11 серпня 2022 року ОСОБА_2 до статутного капіталу ПП «СОЮЗ+» нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 77 кв.м; визнати недійсним Статут ПП «СОЮЗ+» в редакції від 11 серпня 2022 року в частині створення статутного капіталу за рахунок передачі ОСОБА_2 до статутного капіталу об`єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 77 кв.м; скасувати державну реєстрацію змін до юридичної особи ПП «СОЮЗ+» від 05 жовтня 2022 року запис № 1000421070006000767, пов`язану зі зміною розміру статутного (складеного капіталу (пайового фонду) юридичної особи.
Мотивуючи заявлені вимоги зазначав, що за час перебування зі ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі сторонами у 2016 році було придбано спірне нежитлове приміщення-магазин, яке є спільною сумісною власністю подружжя. Звернувшись з позовом про розподіл майна, ОСОБА_1 дізнався, що відповідачка в процесі розгляду справи про розірвання шлюбу 11 серпня 2022 року прийняла рішення про внесення спірного нежитлового приміщення до складу статутного капіталу ПП «СОЮЗ+», засновником якого вона являється, змінила юридичну адресу підприємства, склала і підписала з обох сторін відповідний акт приймання-передачі майна, провела державну реєстрацію змін до юридичної особи, проте не встигла здійснити реєстрацію права власності на це нежитлове приміщення за ПП «СОЮЗ+». 
Указував, що зазначене спірне нерухоме майно до статутного фонду ПП «СОЮЗ+» ОСОБА_2 внесла без його згоди як співвласника цього майна, отже відповідачка діяла не в інтересах сім`ї, намагаючись таким чином уникнути  розподілу спільного майна подружжя, що суперечить вимогам ст. 60, 61, 65 СК України та ст. 369 ЦК України, і зумовило подання даного позову.
Ухвалою Борзнянського районного суду від 24 листопада 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за його позовом до ОСОБА_2 , ПП «СОЮЗ+» про визнання правочину недійсним.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи судове рішення незаконним, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не з`ясував природу правовідносин між сторонами і дійшов помилкового висновку щодо визначення юрисдикції даного спору. Позивач зазначає, що спірним правочином, який є предметом позову, регулюються сімейні права та обов`язки між подружжям, а тому він є правочином у сімейних правовідносинах.
Наголошує на тому, що спір про визнання недійсним укладеного одним з подружжя без згоди іншого з подружжя правочину щодо внесення спільного сумісного нерухомого майна до статутного капіталу ПП «СОЮЗ+», визнання недійсними подальших змін до Статуту підприємства й скасування їх державної реєстрації має розглядатися в порядку цивільного судочинства судом загальної юрисдикції, а саме, Борзнянським районним судом.
У наданому відзиві представник відповідачів – адвокат Луєнко Ю.В., вважаючи оскаржувану ухвалу суду законною, а апеляційну скаргу – необґрунтованою, просить у її задоволенні відмовити. Доводи відзиву зводяться до того, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які їх регулюють, указавши про віднесення даної справи до предметної юрисдикції господарських спорів.
Представник зазначає, що подружжям ОСОБА_3 у період шлюбу було прийнято рішення здійснювати підприємницьку діяльність у формі приватного підприємства зі створенням юридичної особи. Нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 є об`єктом комерційного призначення і було придбане саме для здійснення підприємницької діяльності.
Посилається на правові висновки, наведені  Верховним Судом у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18, за якими ПП «СОЮЗ+», засновником якого є ОСОБА_2 , за своєю правовою природою являється товариством з обмеженою відповідальністю, майно цього підприємства належить йому на праві приватної власності, а об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є не майно підприємства, а частка в його статутному капіталі.
Наголошує на тому, що, беручи до уваги аналіз ст. 167 ГК України, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є носіями корпоративних прав щодо ПП «СОЮЗ+», а оспорювані позивачем рішення ОСОБА_2 , статут ПП «СОЮЗ+», акт приймання-передачі майна до статутного капіталу підприємства є актами ненормативного характеру у корпоративних відносинах, у зв`язку з чим даний спір має розглядатися саме за правилами господарського судочинства.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а ухвалу суду – скасувати, враховуюче наступне. 
Дійшовши висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПП «СОЮЗ+» про визнання правочину недійсним, районний суд виходив з того, що спірним правочином, про який йдеться у позові, не регулюються сімейні права та обов`язки між подружжям, а тому він не є правочином у сімейних правовідносинах. 
Районний суд указав, що посилання ОСОБА_1 на невідповідність правочину вимогам ст. 60, 61, 65 СК України не свідчить про його укладення в сімейних правовідносинах, оскільки норми зазначених статей регулюють відносини реалізації подружжям права спільної сумісної власності, яке передбачене ст. 368-372 ЦК України, у зв`язку з чим заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги мають розглядатися господарським судом відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 ГПК України.
Однак, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, зважаючи на таке. 
У справі встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ПП «СОЮЗ+», в якому просив: визнати недійсним рішення загальних зборів ПП «СОЮЗ+» від 11 серпня 2022 року в частині внесення до статутного капіталу підприємства нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним акт прийому-передачі від 11 серпня 2022 року ОСОБА_2 до статутного капіталу ПП «СОЮЗ+» нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним Статут ПП «СОЮЗ+» в редакції від 11 серпня 2022 року в частині створення статутного капіталу за рахунок передачі ОСОБА_2 до статутного капіталу об`єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію змін до юридичної особи ПП «СОЮЗ+» від 05 жовтня 2022 року, пов`язану зі зміною розміру статутного юридичної особи (а.с. 1-4). 
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилався на те, що зазначене у позові спірне нерухоме майно (нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ), яке було придбане у період шлюбу з відповідачкою, до статутного фонду ПП «СОЮЗ+» ОСОБА_2 внесла без його згоди як співвласника цього майна, при цьому відповідачка діяла не в інтересах сім`ї, намагаючись таким чином уникнути розподілу майна подружжя, що суперечить вимогам ст. 60, 61, 65 СК України та ст. 369 ЦК України.
За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Стаття 20 ГК України визначає справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів. Господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язані зі створенням, діяльністю такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо часток, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах (п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 20 ГПК України).
Корпоративні права – це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав (ч.ч. 1, 3 ст. 167 ГК України).
Спори між учасниками товариства щодо відчуження частки у статутному капіталі цього товариства є такими, що виникають з корпоративних відносин, а тому такі спори охоплюються юрисдикцією господарського суду і мають розглядатися за правилами господарського судочинства.
Разом із тим, звертаючись з даним позовом, ОСОБА_1 посилається на порушення права спільної сумісної власності на майно подружжя через укладення відповідачкою без його згоди правочину щодо внесення спільного сумісного нерухомого майна до статутного капіталу ПП «СОЮЗ+». Тобто наведений спір не є спором, що виник з правочинів щодо часток, інших корпоративних прав в юридичній особі.
Отже, колегія суддів вважає, що предметом спору є вчинений, як стверджує ОСОБА_1 , всупереч положенням ст. 60, 61, 65 СК України відповідачкою без згоди позивача правочин щодо відчуження майна подружжя, а інші позовні вимоги є похідними. Зазначена категорія спорів не підпадає під поняття корпоративного спору, а є виключно спором у межах цивільно-правових відносин, які виникають із шлюбних відносин.
Позивач оскаржує акт прийому-передачі нежитлової будівлі (майна подружжя) та просить визнати у зв`язку з цим недійсними всі подальші рішення щодо цього майна з підстав порушення відповідачкою під час передачі майна до статутного фонду ПП «СОЮЗ+» його прав, визначених Сімейним кодексом України. Тому цей спір за своєю природою є спором між подружжям щодо поділу майна та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.  
Зважаючи на наведене у сукупності, колегія суддів приходить висновку, що оскарження позивачем рішення загальних зборів ПП «СОЮЗ+» від 11 серпня 2022 року в частині внесення відповідачкою до статутного капіталу підприємства нежитлового приміщення з підстав порушення під час ухвалення даного рішення прав та обов`язків другого з подружжя за своєю природою є спором між подружжям щодо поділу майна та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Посилання суду в оскаржуваній ухвалі на правові позиції Верховного Суду, наведені у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/230, від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 та від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18, є помилковими, оскільки правовідносини у наведених справах не є тотожними з правовідносинами у даній цивільній справі. 
З огляду на викладене, районний суд дійшов помилкового та передчасного висновку стосовно відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПП «СОЮЗ+» про визнання правочину недійсним на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції суперечить нормам процесуального закону, а тому, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.    
Керуючись ст.ст.  367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, 

                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Борзнянського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2022 року – скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2023 року.

Головуюча:                                                                       Н.В. Шитченко
          
         Судді:                                                                       Н.В. Висоцька

                                                                                         О.Є. Мамонова