Справа № 459/2906/20                         Головуючий у 1 інстанції: Мельникович М.В.
Провадження № 22-ц/811/1111/22                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       18 січня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
секретаря: Цьони С.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Львівської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 квітня 2022 року та апеляційною скаргою Львівської обласної прокуратури на додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діяннями,

ВСТАНОВИВ:

       Короткий зміст позовних вимог.        
       В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, у якому просила стягнути з Державного бюджету на її користь 35 000 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діяннями (діями та бездіяльність) органів державної влади, а саме Національної поліції та Прокуратури, внаслідок встановленої незаконності прийнятих рішень, систематичної протиправної бездіяльності відносно розслідування згодом об`єднаного кримінального провадження за №120161401500002646 від 23.12.2016 за ознаками ст. 382 та ст. 356 КК України та надмірно тривалого і неефективного досудового розслідування цього кримінального провадження незначної складності, у якому вона визнана потерпілою, внаслідок чого була змушена близько 4-років переносити душевні страждання, чим вважає, що їй спричинена моральна шкода. 
       На обґрунтування позовних вимог послалася на те, що гр. ОСОБА_2 самовільно здійснила власними силами реконструкцію своєї квартири АДРЕСА_1 , виконавши будівельні роботи з влаштування залізобетонної монолітної балконної плити, зовнішньої цегляної стіни по фасаду будинку на балконній плиті, віконного блоку та покриття. Також в обгрунтування позову зазначила, що були виконані роботи з демонтажу частини існуючої зовнішньої стіни будинку в межах віконного прорізу до рівня підлоги без проектної документації та дозволу на виконання будівельних робіт. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 26.01.2016 скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 . Окрім цього позивач зазначила, що ДАБІ звернулася з позовом до Львівського окружного суду про зобов`язання ОСОБА_2 здійснити знесення самовільно збудованих конструкцій. Рішенням Львівського окружного суду від 01.07.2016 року цей позов було задоволено та зобов`язано ОСОБА_2 за власний рахунок здійснити знесення добудови. На виконання вказаного рішення 29.09.2016 було видано виконавчий лист №813/3282/15 та відкрито виконавче провадження № 52698669. 09.12.2016 державним виконавцем ВДВС Червоноградського МУЮ в процесі виконання вказаного рішення, скеровано подання до Червоноградського РВ ГУНП у Львівській області за ст. 382 КК України. 23.12.2016 за вказаним поданням за фактом невиконання судового рішення внесено відомості до ЄРДР за № 12016140150002646 з правовою кваліфікацією ст. 382 КК України. В подальшому з відповідними заявами про внесення відомостей до ЄРДР у зв`язку з вказаним зверталась і позивач. Ухвалою слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 21.12.2017 за її скаргою, зобов`язано слідчого залучити її як потерпілу у вказаному кримінальному провадженні. 03.01.2018 слідчим СВ Червоноградського ВП ГУНП винесено постанову про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні 120161401500002646. 22.03.2018 позивачка звернулась із заявою про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, а саме самоправства, оскільки своїми вище вказаними протиправними діями, які полягали у самовільному здійсненні власними силами реконструкції власної квартири АДРЕСА_2 , відповідачка заподіяла їй моральну шкоду. Відомості про кримінальне провадження за ознаками ст. 356 КК України внесено до ЄРДР 27.04.2018 за № 12018140150000728. 07.11.2018 року кримінальне провадження за № 12018140150000728 приєднано до кримінального провадження за № 120161401500002646, і з цього часу це було одне кримінальне провадження № 120161401500002646 від 23.12.2016 за ознаками ст. 382 та ст. 356 КК України. Дане кримінальне провадження розглядається тривалий час. Позивачка зазначає, що вона неодноразово зверталася із скаргами на бездіяльність слідства та прокуратури. На сьогоднішній день кримінальне провадження триває, однак підозри не пред`явлено. Тривале досудове розслідування приносить позивачці негативні емоції та моральні страждання, які привели до психологічного напруження та розчарувань в діях державних органів, через таку триваючу бездіяльність Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області, який є підрозділом Відповідача, та Червоноградської місцевої прокуратури, яка здійснює організацію та процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні, що є органом державної влади. Тому позивач вважає, що внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків уповноважені особи відповідачів не вживають заходів до завершення цього кримінального провадження з притягненням винних до відповідальності. Вказані страждання поєднувалися із необхідністю витрачати свій час та зусилля на відновлення своїх прав та захист своїх інтересів. З урахуванням характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких вона зазнала, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), ступеня вини вказаних осіб та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позивач визначила розмір завданої їй моральної шкоди в загальній сумі 35 000 грн.
       Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 04 квітня 2022 року позов задоволено частково.
       Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп. відшкодування моральної шкоди.
       В задоволенні решти вимог відмовлено.
       Додатковим рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 26 квітня 2022 року стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп. витрат на правову допомогу.
       Короткий зміст вимог апеляційних скарг та їх доводи.
Рішення суду та додаткове рішення суду оскаржила Львівська обласна прокуратура.
Не погоджується з рішенням суду, оскільки таке є необґрунтованим та незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального права, без дотримання норм процесуального права.        Вважає, що висновки суду зроблено з порушенням вимог ст. 263 ЦПК України без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи.
Зазначає, що фактів неналежного виконання повноважень прокурором під час здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням не встановлено.
Сам факт закриття кримінального провадження у справі за відсутністю в діях осіб складу кримінального правопорушення, подальше його скасування, чи зобов`язання вчинити інші процесуальні дії не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. В частині оскарження додаткового рішення, вказує, що таке є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.
Вважає, що надані представником позивача розрахунки щодо вартості наданих послуг є неспіврозмірним зі складністю справи.
Просить рішення суду та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
       Рішення суду також оскаржило Головне управління Національної поліції у Львівській області.
       Вважає, що рішення суду не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
       Зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів щодо наявності по відношенню до позивача обставин, про які йдеться у диспозиції ч.1 ст. 1176 ЦК України, а відтак, можливості отримання шкоди у зв`язку з цим.
       На думку апелянта, факт задоволення ухвалами слідчого судді скарг ОСОБА_1 у кримінальному провадженні не є доказом моральної шкоди, а лише механізмом реалізації права останньої на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні, що відповідає висновку, який міститься у постанові Верховного Суду від 07.02.2019р., справа №638/12068/16-ц.
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
       17 січня 2023 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційні скарги. Просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг, а рішення суду залишити без змін.
       Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01). 
       Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
       Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
       Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
       Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
       Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
       Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
       Фактичні обставини справи, встановлені судом.
       Встановлено, що згідно рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2016 ОСОБА_2 в 2006 році самовільно здійснила реконструкцію власної квартири АДРЕСА_1 власними силами виконавши будівельні роботи з влаштування залізобетонної монолітної балконної плити, зовнішньої цегляної стіни по фасаду будинку на балконній плиті, віконного блоку покриття. Також, виконані роботи по демонтажу частини існуючої зовнішньої стіни будинку в межах віконного прорізу до рівня підлоги без проектної документації та дозволу на виконання будівельних робіт. Крім того, вказаним рішенням зобов`язано ОСОБА_2 здійснити знесення незаконно збудованої залізобетонної монолітної балконної плити, зовнішньої цегляної стіни по фасаду будинку на балконній плиті, віконного блоку та покриття по дерев`яних несучих конструкціях та привести квартиру АДРЕСА_1 та приведення до попереднього стану згідно поверхневого плану квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.16-20).
       Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22.05.2017 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди заподіяної самочинною добудовою до квартири АДРЕСА_1 відмовлено (т. 1 а.с.23-24).
       Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17.10.2017 скасовано рішення від 22.05.2017 та ухвалено нове, яким задоволено позов частково та стягнено з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1000 грн. відшкодування моральної шкоди (т.1 а.с. 25-26).
       Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05.11.2021 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, задоволено частково та стягнено з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 10000 грн. відшкодування моральної шкоди (т.2 а.с. 117-120).
       Згідно відповіді УДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 01.03.2017 №К-20/1/02 до Червоноградського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області 30.01.2017 надійшло повідомлення Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області про те, що 23.12.2016 Червоноградським ВП ГУНП у Львівській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016140150002646 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 382 КК України по факту невиконання рішення Львівського окружного адміністративного суду №813/3282/15 від 01.07.2016 (т. 1 а.с. 27-28).
       09 березня 2017 року позивачкою була подана до відділу полії заява про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні №1201614015000264 (т. 1 а.с. 29). Постановою слідчого від 10.03.2017 ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні (т.1 а.с. 34).
       Такі дії слідчого нею були оскаржені 09.03.2017 до прокуратури (т.1 а.с.30). На дану скаргу була надана відповідь, що на даний час розслідування кримінального провадження триває (т. 1 а.с. 31). 21.03.2017 року позивачкою була подана скарга до суду дії щодо відмови в визнанні її потерпілою (т.1 а.с.32), однак ухвалою суду від 23.03.2017 року в задоволенні даної скарги було відмовлено (т. 1 а.с.35). 31.05.2017 року нею було знову оскаржено дії слідчого до прокуратури (т.1 а.с. 37-38), на що була отримана відповідь, що розслідування кримінального провадження на даний час триває (т.1 а.с. 39). 
       Як вбачається із матеріалів справи, на звернення позивачки були надані відповіді Червоноградської місцевої прокуратури (т.1 а.с. 42, 43, 45), про те, що розслідування кримінального провадження на даний час триває. Згідно відповідей прокуратури Львівської області (т.1 а.с. 44, 46) скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду. 01.11.2017 року вона повторно звернулася до слідчого про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні № 12016140150002646 (т.1 а.с.49), однак постановою слідчого від 02.11.2017 року їй знову було відмовлено (т.1 а.с.53). 14.11.2017 року постанова про відмову у визнанні її потерпілою була оскаржене до суду (т.1 а.с.50-51). Ухвалою суду від 14.11.2017 року у відкритті провадження за даною скаргою було відмовлено (т.1 а.с.54).
       Постановою слідчого від 06.11.2017 року закрито кримінальне провадження за № 12016140150002646 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 382 КК України по факту невиконання рішення Львівського окружного адміністративного суду №813/3282/15 від 01.07.2016 (т.1 а.с.60).
       Дана постанова була оскаржена до суду (т.1 а.с. 56-59). Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 01.12.2017 року скаргу було задоволено, а постанову від 06.11.2017 року про закриття провадження було скасовано (т. 1 а.с.61). 11.12.2017 року позивачка повторно оскаржувала постанову від 02.11.2017 року про відмову у визнанні її потерпілою до суду (т.1 а.с.62-64). Ухвалою Червоноградського міського суду від 21.12.2017 року її скаргу було задоволено та скасовано вищевказану постанову від 02.11.2017 року та зобов`язано слідчого залучити ОСОБА_1 як потерпілу у кримінальному провадженні № 12016140150002646 (т.1 а.с.65).
       Постановою слідчого Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області від 03.01.2018 року ОСОБА_1 визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 12016140150002646 (т. 1 а.с 68).
       22 березня 2018 року позивачкою було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 передбаченого ст. 356 КК України (т. 1 а.с.80-81). 20.04.2018 ОСОБА_1 була подана скарга до суду на бездіяльність СВ Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення (т. 1 а.с.83-84). Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 23.04.2018 скаргу було задоволено та зобов`язано слідчого внести відомості по кримінальне правопорушення за ст. 356 КК України (т. 1 а.с.85). Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018140150000728 від 27.04.2018 до даного реєстру 27.04.2018 внесено відомості за ознаками ст. 356 КК України (т.1 а.с.86).
       Згідно листа слідчої СВ Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області Ващишин М. від 20.08.2021 за № 8180/12, 07.11.2018 кримінальне провадження за № 12018140150000728 приєднано до кримінального провадження за № 12016140150002646 та присвоєно один номер кримінального провадження № 12016140150002646 від 23.12.2016 за ознаками ст. 382, 356 КК України (т.2 а.с.8-9). Згідно даного листа, 25.06.2019 винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження, 24.07.2019 Червоноградською місцевою прокуратурою скасовано постанову про закриття кримінального провадження від 25.06.2019 (т.2 а.с.10).
       05 травня 2020 року слідчим СВ Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12016140150002646 у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення ( т.1 а.с.108-109).
       Згідно листа слідчої СВ Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області Ващишин М. від 20.08.2021 за № 8180/12, 04.08.2020 Червоноградською місцевою прокуратурою скасовано постанову про закриття кримінального провадження від 05.05.2020 (т. 2 а.с.10). Згідно даного листа слідчою вказано, які саме дії проводилися по даному кримінальному провадження, а також вказано, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженні на даний час триває (т. 2 а.с.11).
       05 травня 2020 року слідчим СВ Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12016140150002646 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 382 КК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення ( т.1 а.с.108-109)
       Згідно листа слідчої СВ Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області Ващишин М. від 20.08.2021 за № 8180/12 на даний час проводиться досудове розслідування вище вказаного кримінального провадження. У відповідності до даного листа слідчою описано які слідчі дії були проведені по кримінальному провадженні з моменту внесення відомостей в ЄРДР по даний час (т.2 а.с.8-11).
       Крім того, Червоноградською місцевою прокуратурою неодноразово надавалися вказівки про проведення слідчих (розшукових), процесуальних дій у порядку п.4 ч.2 ст. 36 КПК України, зокрема:
- 25.07.2019 (т. 1 а.с.285-286 кримінального провадження № 12016140150002646);
- 12.02.2020 (т.2 а.с.99-100 кримінального провадження № 12016140150002646);
- 03.08.2020 (т.2 а.с.4 кримінального провадження № 12016140150002646);
- 30.10.2020 (т.2 а.с.125-126 кримінального провадження № 12016140150002646).
       У відповідності до технічного висновку ФОП ОСОБА_3 №103 від 04.11.2019 за результатами обстеження квартири АДРЕСА_1 встановлено, що демонтаж прибудованого до квартири АДРЕСА_2 балкону в будинку АДРЕСА_3 без нанесення шкоди приміщенням квартир (тріщин, пошкодження несучих елементів будинку, пошкодження оздоблення) є неможливим (т.2 а.с.144-147 кримінального провадження № 12016140150002646)
       Позиція Апеляційного суду.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.
       Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.
       Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки судовими рішеннями слідчих суддів, які набрали законної сили, встановлено неправомірність бездіяльності та рішень посадових осіб відповідачів, то відповідно до статті 1174 ЦК України позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих такою бездіяльністю та рішеннями посадовими особами вказаних державних органів.
       Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
       Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
       Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
       Відповідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
       Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
       Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
       Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме – у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
       За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті – така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).
       Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
       Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
       Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.
       Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.
       Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавала та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому саме позивач у цій справі повинен був довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.
       При цьому, як зазначив Верховний Суд під час розгляду справи № 686/27967/19 (постанова від 19 травня 2021 року) сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності.
       Крім того саме по собі скасування (в т.ч. неодноразове) процесуальної постанови слідчого про закриття кримінального провадження не свідчить про безумовну неправомірність дій відповідача і завдання такими діями шкоди позивачу, оскільки таке повинно підтверджуватись обвинувальним вироком суду чи іншого рішення суду, в якому встановлено факт незаконності відповідних процесуальних дій.        Окрім цього, задоволення процесуальних звернень спрямоване на забезпечення повноти та об`єктивності здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, тому сама по собі ухвала слідчого судді про задоволення скарги не є правовою підставою для відшкодування учасникам кримінального провадження моральної шкоди.
       Такий висновок узгоджується із висновками Європейського суду з прав людини, викладеними у рішеннях у справі «Перна проти Італії» (Perna v.Italy) від 25 липня 2001 року та у справі «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року, де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію (в т.ч. як відшкодування моральної шкоди) за шкоду, завдану особі.
       Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
       Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
       За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
       Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.
       Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.
       При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або майнової шкоди.
       Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 591/8842/21.
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції посилався зокрема на висновок судово-психіатричного експерта №211. Проте, суд не звернув уваги, що згідно даного висновку саме дії ОСОБА_2 спричинили моральну шкоду позивачу, а не дії прокуратури чи поліції.
       А як вбачається з матеріалів справи, рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05.11.2021 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, задоволено частково та стягнено з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 10000 грн. відшкодування моральної шкоди.
       Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, позивач повинен довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування. При цьому встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи. 
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено причинного зв`язку між завданою моральною шкодою та діями відповідачів, інших належних та допустимих доказів щодо завдання моральної шкоди позивачем не надано, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову. 
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення, а рішення суду слід скасувати та постановити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
       Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430цього Кодексу.
       У пункті 20 постанови Пленум Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 4 "Про судове рішення у цивільній справі" судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
       Тобто, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору, та не може існувати окремо від нього. 
       Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 квітня 2022 року та відмову в позові, а тому додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 квітня 2022 року слід скасувати.
Керуючись ст.ст. 367, 368, ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Льтвівський апеляційний суд,- 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури - задовольнити.
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області – задовольнити.
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 квітня 2022 року - скасувати.
Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діяннями – відмовити.
Додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 квітня 2022 року – скасувати.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 січня 2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

                                                                         Шеремета Н.О.