РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року 
м. Рівне

Справа № 564/353/22
Провадження № 22-ц/4815/234/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»,
відповідач – ОСОБА_1 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 04 жовтня 2022 року у складі судді Олійника П. В., ухвалене в м. Костопіль Рівненської області, повний текст рішення складено ,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 02 січня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 34411196 на суму 15 000 грн.. на строк 30 днів із датою повернення кредиту 01.02.2021 року, процентна ставка 1,90% в день у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору, у межах нового строку кредиту, що відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 Договору. 18.10.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу №18/10/2021, за яким відступлено права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстрів боржників від 18.10.2021 року до договору факторингу ТОВ « Українські фінансові операції» набуло грошової вимоги до відповідача у розмірі 48 700гривень. На виконання договору про відступлення прав вимоги, згідно вимог ст. ст. 512 - 514, 516 ЦК України, на електронну адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, та шляхом направлення рекомендованим листом на адресу відповідачки було направлено повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних, однак борг не сплачено. Просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 48 700 гривень, з яких: 15000 грн. – тіло кредиту, 33 700 грн. – відсотки, а також понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2481,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн..

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 04 жовтня 2022 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» суму заборгованості за договором №34411196 про надання споживчого кредиту від 02 січня 2021 року в розмірі 15 000 грн. 00 коп.. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481 грн. 00 коп. та витрати за надання правничої допомоги в сумі 3 000 грн. 00 коп.. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог вмотивоване передбаченим законом обов`язком позичальника повернути кредит у строк та на умовах, передбачених договором, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують, що такий обов`язок відповідачем як позичальником дотриманий не був.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом вмотивоване тим, що такі умови кредитування між сторонами погоджені не були, оскільки позивачем не надано належних, достовірних, допустимих доказів, зокрема, первинних бухгалтерських документів щодо часткового погашення відсотків (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки тощо), у зв`язку з чим заявлений розмір заборгованості по відсотках, що зазначені в розрахунку та довідці не можуть бути прийняті судом як допустимий доказ на підтвердження фактів, які підлягають доказуванню у даній справі.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що товариство не є банківською установою, а тому позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки та формувати платіжні доручення або виписки, на відсутність яких на підтвердження позовних вимог указав місцевий суд. Додає, що наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором, який оформлений належним чином, підписаний директором ТОВ «Авентус Україна» та скріплений печаткою товариства, підтверджує надання кредитних коштів клієнту, отримання та використання ним цих коштів, нарахування товариством відсотків, часткове погашення позичальником заборгованості, а тому він є належним доказом та підставою для стягнення як заборгованості за тілом кредиту в сумі 15 000,00 грн., так і відсотків за користування кредитом у розмірі 33 700,00 грн.. Заперечує зменшення судом розміру заявлених витрат на правничу допомогу, оскільки відповідного клопотання стороною відповідача заявлено не було, а суд з власної ініціативи не має передбаченого законом права такий розмір змінювати. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі, а також стягнути з відповідача судові витрати: судовий збір, сплачений при поданні апеляційної скарги та позовної заяви і витрати на правничу допомогу.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 02 січня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і ОСОБА_1 в електронній формі був укладений договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 34411196, за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальнику грошові кошти в загальній сумі 15 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття його побутових витрат, шляхом перерахування цих грошових коштів на банківський рахунок відповідача за допомогою платіжного провайдера ТОВ ФК «Контрактний дім», а відповідач зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введенні Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства.

Відповідно до п. 1.5. кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1, 90 % від суми кредиту, застосовується згідно з цим пунктом договору.

Відповідно до п. 1.8.1 кредитного договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору за стандартною ставкою 31 400 грн (п. 1.8.1).

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором: згідно довідки ТОВ ФК «Контрактовий дім» №1831 від 03.02.2022 року, відповідно до укладеного з ТОВ «Авентус Україна» № 087/20-П від 08 липня 2020 року договору товариство здійснило переказ коштів на банківський рахунок відповідача у сумі 15 000,00 грн..

18.10.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Українські фінансові операції», тобто відбулася заміна кредитора і ТОВ «Українські фінансові операції» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором про надання споживчого кредиту № 34411196 від 02 січня 2021 року, позичальником за яким є ОСОБА_1 .

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і – як наслідок – виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч.1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ – документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.

Згідно статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Пунктом 12 ч.1ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що одноразовий Ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 у електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), що відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про захист прав споживачів» та не суперечить приписам ч.1 ст. 205, ст. 6, 207, 627-628, ч. 2 ст. 639 ЦК України. При цьому, на виконання приписів ч.1 ст. 638 ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із розрахунку та довідки заборгованості, наданого позивачем, залишок заборгованості відповідача за тілом кредиту становить 15 000 грн., і така заборгованість відповідачем не спростована.
Разом з тим, позивачем ставиться вимога про стягнення заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірі та 33 700 грн, яка, на думку суду, не підлягає до задоволення, а відповідні доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а, місцевим судом правомірно відмовлено у задоволенні таких позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції».

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує, що документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. (ч.2 ст. 9 цього Закону).

ТОВ «Авентус Україна» таких первинних бухгалтерських документів, які б свідчили про часткове погашення відсотків, як-то: платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки тощо, не надано, а тому відповідні вимоги про стягнення заборгованості по відсотках, що зазначені в розрахунку та довідці, не є допустимим доказом на підтвердження вимог про стягнення відсотків за користування кредитів.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках та задоволення, при цьому, позовних вимог про стягнення тіла кредиту.
Суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову частини позовних вимог про стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит, і доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» залишити без задоволення.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 04 жовтня 2022 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 04 жовтня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2023 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.
Судді:                                                                Хилевич С. В.
                                                                       Шимків С. С.