Дата документу 10.02.2023 Справа № 335/6206/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 335/6206/21        Головуючий у 1 інстанції: Шалагінова А.В.
Провадження № 22-ц/807/311/23        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» лютого 2023 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2022 року у справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, 

ВСТАНОВИВ:

В червні 2021 року КП «Водоканал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 та користуються послугами КП «Водоканал», проте оплату за послуги вносять не в повному обсязі, за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2021 року утворилась заборгованість в сумі 16493,53 грн.
На підставі зазначеного просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за спожиту воду та послуги водовідведення в розмірі 16493,53 грн. та судові витрати в розмірі 2270 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Водоканал» заборгованість за послуги водопостачання та каналізації за період червень 2018 року – березень 2021 року в сумі 14 739,06 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Водоканал» судові витрати зі сплати судового збору розміром 673, 43 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Водоканал» судові витрати зі сплати судового збору розміром 673, 43 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КП «Водоканал» судові витрати зі сплати судового збору розміром 673, 43 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що позовна заява була подана не уповноваженою особою, копія позовної заяви була направлена без додатків та без судової повістки, позивачем не сплачено судовий збір, позивач не є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності, банківський рахунок позивача в банку, зареєстрованому у м. Донецьку, розрахунок заборгованості є необґрунтованим, просила скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

КП «Водоканал» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що довіреність була видана генеральним директором, до позовної заяви долучено належні докази сплати судового збору, судом було здійснено перевірку дотримання вимог ЦПК України при поданні позовної заяви, всі рахунки підприємства відкриті в банківських установах, які знаходяться на території України, підприємством було надано належний розрахунок заборгованості, якість питної води відповідає вимогам, ОСОБА_1 відмовилась укласти договір про надання послуг, підприємство здійснює надання послуг на підставі та у порядку вимог чинного законодавства, звернень від споживачів з питання зменшення нарахування плати за комунальні послуги не надходило. Судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про виклик свідків.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 14 грудня 2022 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 15 грудня 2022 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі є споживачами послуг, які надаються позивачем, відповідну плату за послуги не вносили, наявні підстави для застосування позовної давності, у зв`язку з чим стягненню підлягає заборгованість за період з червня 2018року по березень 2021 року включно.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг водопостачання та водовідведення, що надаються позивачем КП «Водоканал» (т. 1 а.с. 21, 22, 23).

За вказаною адресою КП «Водоканал» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , кількість зареєстрованих осіб: три особи (а.с.4).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2021 року включно заборгованість відповідачів за надані позивачем послуги з водопостачання та водовідведення становить 16 493,53 грн. (а.с.4-5).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 9 листопада 2017 року споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

За приписами ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Аналогічні положення містяться в ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 9 листопада 2017 року.

Обов`язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг.

Споживач зобов`язаний оплатити надані житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. 

Відповідно до ст. 68 ЖК УРСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

За нормами ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць; оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

КП «Водоканал» визначено виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення на території м. Запоріжжя, яким фактично надані вказані послуги до помешкання відповідача, а тому воно правомірно розраховує на їх оплату споживачем.

Оскільки відповідачі користуються послугами КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі у встановленому законом порядку відмовились від надання послуг КП «Водоканал», а також доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період з січня 2018 року по травень 2018 року у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності та визначив заборгованість відповідачів, яка підлягає стягненню за період з червня 2018 року по березень 2021 року включно на суму 14739,06 грн.

Рішення суду з підстав застосування строків позовної давності сторонами не оскаржується.

До позовної заяви КП «Водоканал» долучено розрахунок заборгованості, копії рішення Запорізької міської ради від 28 жовтня 1999 року «Про порядок оплати послуг за водоспоживання і відведення», рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 768 від 01 грудня 2017 року «Про затвердження питомих норм споживання питної води», рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 477 від 18 грудня 2020 року «Про затвердження питомих норм споживання питної води», таблицю тарифів КП «Водоканал» за водопостачання та водовідведення (т. 1 а.с. 4-5, 9-11, 12-15, 16, 18).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2021 року витребувано в КП «Водоканал»: 
- письмові пояснення із наведенням інформації про укладення договору із відповідачами про надання послуг з водопостачання та водовідведення, про порядок нарахування оплати за послуги з холодного водопостачання і водовідведення відповідачам, а саме чи здійснювались нарахування за показаннями приладу обліку або за нормами споживання (із зазначенням відповідних нормативно-правових актів, якими затверджено норму споживання протягом спірного періоду), про порядок нарахування оплати за послугу з гарячого водовідведення, про те, чи повідомляли відповідачі КП «Водоканал» про не проживання за адресою надання послуг відповідача ОСОБА_2 з 2005 року, чи заперечується даний факт позивачем, а також яким нормативно-правовим актом встановлено обов`язок споживача повідомляти позивача про кількість зареєстрованих осіб у жилому приміщенні та надавати підтверджуючі документи;
- докази наявності на вводах у багатоквартирний будинок, в якому розташована квартира відповідачів, засобу обліку води;
- детальний розрахунок суми позову із зазначенням кількості осіб, яким здійснено нарахування, норми споживання на одну особу (у разі нарахування за нормами споживання) або показань приладу обліку (у разі нарахування за показаннями приладу обліку), а також тарифів, за якими проводилося нарахування відповідачам за послуги з водопостачання та водовідведення протягом спірного періоду окремо по кожному виду послуги (холодне водопостачання/холодне водовідведення/гаряче водовідведення) із зазначенням підстав нарахування (відповідне рішення міської ради, яким встановлено чи змінено тариф).

На виконання ухвали суду КП «Водоканал» надано письмові пояснення, детальний розрахунок заборгованості, копії листів Концерну «Міські теплові мережі» щодо відсутності гарячого водопостачання, таблицю тарифів КП «Водоканал» за водопостачання та водовідведення, інформацію щодо питомих норм споживання водопостачання та водовідведення (т. 1 а.с. 138, 139-143, 144, 145, 146, 147).

Судом першої інстанції перевірено розрахунок заборгованості та обґрунтовано прийнято до уваги.

Відповідачами розрахунок заборгованості не спростований, власний розрахунок заборгованості за весь період не наданий.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зазначений в апеляційній скарзі розрахунок за березень 2021 року, якій, на думку ОСОБА_1 , свідчить про перевищення нарахувань позивача в порівнянні з нормами водопостачання, не приймається до уваги, оскільки при його виконанні та порівнянні з розрахунком КП «Водоканал» ОСОБА_1 не враховано, що нарахування позивача здійснені, виходячи з кількості споживачів послуг, тобто з трьох осіб, а не однієї, як зазначено в розрахунку в апеляційній скарзі.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що КП «Водоканал» не є виконавцем житлово-комунальних послуг є необґрунтованим.

Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та її водовідведення для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Згідно до статутних документів, основним видом діяльності комунального підприємства «Водоканал» є забезпечення безперебійного постачання населенню, підприємствам, організаціям м. Запоріжжя й області питної води та водовідведення, тому заявник в силу закону є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та централізованого водовідведення.

ОСОБА_1 не надано доказів того, що за адресою її проживання вона не отримує послуги від КП «Водоканал» або отримує такі послуги від іншого виконавця послуг.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо невідповідності позовної заяви вимогам ст.ст. 175, 177ЦПК України. 

Так, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

За приписами ч.ч. 1, 4, 7 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу відповідачів була направлена копія ухвали суду про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками на двадцяти аркушах, які були отримані ОСОБА_1 02 липня 2021 року (т. 1, а.с.25, 26).

В зверненні від 12 липня 2021 року ОСОБА_1 зазначила про отримання копії ухвали суду та позовної заяви з додатками, не вказувала про неотримання будь-яких додатків.

Окрім того, матеріали справи містять копії ухвали суду про відкриття провадження та позовної заяви з усіма додатками для відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були направлена на адресу відповідачів та повернулись до суду не вручені (т. 1, а.с. 85-104, 105-124), що спростовує посилання ОСОБА_1 про не направлення всім відповідачам копій вказаних документів.

Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2021 року про відкриття провадження розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників у судове засідання (т. 1, а.с. 24).

За приписами ч.ч. 1-4 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, в суду першої інстанції булі відсутні підстави для направлення судової повістки, оскільки судове засідання відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України не проводилось.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

З ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2021 року про скасування судового наказу вбачається, що КП «Водоканал» при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу сплатило 210,20 грн. (т. 1, а.с. 8).

До позовної заяви КП «Водоканал» у відповідності до ч. 2 ст. 164 ЦПК України долучено докази доплати судового збору в розмірі 2059,80 грн. (т. 1, а.с.1).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу (ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України).

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

До позовної заяви долучено довіреність від 31 грудня 2020 року на ім`я юрисконсульта ОСОБА_4 , яка видана КП «Водоканал» в особі генерального директора Нікіфорова О.В. (т. 1, а.с. 19).

Відповідно до Статуту КП «Водоканал» генеральний директор має право, зокрема, видавати довіреності на представництво інтересів підприємства (п. 4.4) (т. 1, а.с. 17 зворот).

Матеріали справи не містять та ОСОБА_1 не надано доказів того, що ОСОБА_5 станом на час видачі довіреності не був генеральним директором відповідача.

Посилання ОСОБА_1 на те, що станом на час подання позовної заяви генеральним директором була інша особа, не заслуговує на увагу, оскільки в даному випадку має значення повноваження ОСОБА_5 саме на час видачі довіреності, тобто станом на 31 грудня 2020 року.

Докази скасування довіреності КП «Водоканал» на ім`я ОСОБА_4 в матеріалах справи відсутні.

З аналогічних підстав колегія суддів не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на відсутність підтвердження повноважень представника КП «Водоканал» Пармузіна А.С., оскільки в матеріалах справи наявна довіреність від 31 грудня 2020 року на ім`я юрисконсульта ОСОБА_6 , яка видана КП «Водоканал» в особі генерального директора Нікіфорова О.В. (т. 1, а.с. 82).

Згідно з ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:
1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);
4) справи про розірвання шлюбу;
5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки ціна позову становить 16493,53 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, цивільна справа є малозначною, а отже, представником сторони може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у ст. 61 ЦПК України, а не лише адвокат.

Доводи апеляційної скарги щодо банківського рахунку позивача взагалі не стосуються суті спору та не впливають на законність рішення суду першої інстанції.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). 

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині на підставі ст. 375 ЦПК України не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2022 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 10 лютого 2023 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова