ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року	Львів	Справа № 300/5951/21 пров. № А/857/9824/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Гуляка В. В.,
                                                                                 Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року (прийняте у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську суддею Кафарським В.В.) в адміністративній справі № 300/5951/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

                                                     В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) щодо неврахування стажу його роботи на пільгових умовах за Списком № 1 за період з 10.03.1987 по 26.10.1992 і зобов`язання здійснити перерахунок та виплату йому пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 за період з 10.03.1987 по 26.10.1992 з дня призначення пенсії 26.04.2010, з урахуванням проведених платежів.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він звертався із заявою про підтвердження стажу на пільгових умовах за Списком № 1 та відповідним пакетом документів, проте рішенням від 10.09.2021 № 9 відповідач безпідставно відмовив йому у підтвердженні стажу на пільгових умовах за Списком № 1, позаяк надані документи видані Республікою Крим, яка відноситься до тимчасово окупованої території, а тому відсутні підстави для їх врахування при вирішенні питання підтвердження пільгового стажу.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо відмови у підтвердженні стажу на пільгових умовах за Списком № 1 в період з 10.03.1987 по 26.10.1992.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 26.04.2010, як дня призначення пенсії, з урахуванням стажу роботи на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, за період з 10.03.1987 по 26.10.1992 на посаді апаратника суліфірування цеху № 3 ВАТ «Сиваський аніліно-фарбовий завод».

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яке вважає рішення суду першої інстанції прийнятим за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що документи, подані позивачем для підтвердження стажу, видані Адміністрацією міста Армянськ Республіки Крим, яка відноситься до тимчасово окупованої території, відповідно відсутні підстави для їх урахування при вирішенні питання підтвердження пільгового стажу за рішенням Комісії. Крім того, зазначає, що позовні вимоги в частині зарахування стажу роботи на пільгових умовах за Списком № 1 за період з 10.03.87 по 21.08.1992 є безпідставними, позаяк цей період був зарахований позивачу до пільгового періоду при призначенні пенсії у 2010 році. Також відповідач вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах за списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
ОСОБА_1 05.05.2021 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок пенсії та додав лист Архівного сектору (муніципальний архів) Адміністрації міста Армянськ Республіки Крим «Про направлення документів» від 23.03.2021 № 20-01-29/139 та долучені до нього: архівну довідку від 23.03.2021 № 552 архівного фонду ВАТ «Сиваський аніліно-фарбовий завод» про трудову діяльність ОСОБА_1  в період з 10.03.1987 по 26.10.1992, архівну довідку від 23.03.2021 № 553 архівного фонду ВАТ «Сиваський аніліно-фарбовий завод» про заробітну плату ОСОБА_1 за 1987 - 1992 роки; архівну довідку від 23.03.2021 № 554 про зупинки у виробництві цеху № 3 за 1988 - 1992 роки; архівну довідку від 23.03.2021 № 555 про виготовлену продукцію ВАТ «Сиваський аніліно-фарбовий завод»; копію особової картки ОСОБА_1 форми Т-2; копію наказу-постанови від 12.12.1995 № 411/12 «Стосується об`єднання цехів № 3 і № 7»; копію наказу-постанови від 18.02.1997 № 22 «Про запровадження атестації робочих місць»; копію наказу від 11.06.2008 № 31 «Про результати проведеної атестації робочих місць по умовам праці»; архівну довідку від 23.03.2021 № 560 про перейменування товариства.
За результатом розгляду вказаної заяви і доданих документів Комісія з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, прийняла рішення від 10.09.2021 № 9 про відмову в підтвердженні стажу на пільгових умовах за Списком № 1 в період з 10.03.1987 по 26.10.1992 на посаді апаратника сульфірування цеху № 3 у ВАТ «Сиваський аніліно-фарбовий завод».
Підставою відмови став факт видання поданих позивачем документів архівною установою Республіки Крим, яка відноситься до тимчасово окупованої території, що на думку відповідача свідчить про відсутність підстав їх урахування при вирішенні питання підтвердження пільгового стажу за рішенням комісії.
Відповідач про прийняте рішення повідомив позивача листом № 0900-0304-8/338333 від 15.09.2021.

Не погоджуюсь з правомірністю такої відмови, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що позивач працював за фахом у ВАТ «Сиваський аналіно-фарбовий завод» на посаді апаратника сульфірування цеху № 3; вказана професія віднесена до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
При цьому суд вважав можливим прийняття до уваги пенсійним органом поданих позивачем документів на підтвердження пільгового стажу, оскільки це відповідає загальним принципам (Намібійські винятки), які сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є вірними з огляду на таке.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі – Закон України № 1058-ІV від 09.07.2003) передбачено право громадян України на отримання пенсій та соціальних послуг.
Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (частина третя статті 4 Закон України №1058-ІV від 09.07.2003).
Відповідно до пункту 2 розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058 передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, а саме чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Судом встановлено, що при призначенні пенсії позивачу пенсійним органом враховано, що його загальний трудовий стаж становить 30 років 5 місяців 10 днів, стаж роботи на пільгових умовах за наявних документів складає 12 років 11 місяців 7 днів. 
При цьому, відповідач вказав, що до пільгового стажу за Списком №1 зараховано періоди роботи з 10.03.87 по 21.08.1992.
Щодо періоду роботи позивача з 22.08.1992 по 26.10.1992 на посаді апаратника суліфірування цеху № 3 ВАТ «Сиваський аніліно-фарбовий завод», то відповідач вказав, що цей період роботи не враховано до пільгового стажу з огляду на те, що в наявному в матеріалах пенсійної справи наказу про атестацію не зазначено, що вона проведена вперше.

Також, з матеріалів справи видно, що позивач надав пенсійному органу копію наказу-постанови від 18.02.1997 № 22 «Про запровадження атестації робочих місць»; копію наказу від 11.06.2008 № 31 «Про результати проведеної атестації робочих місць по умовам праці».

Щодо наведеного, суд зазначає таке.

Вимогами статті 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Відповідно до статті 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731 (далі - Порядок № 383) визначено, що під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.
Відповідно до Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року (приклади у додатках 1, 2).
Так, пунктом 10 Порядку № 383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Як видно з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки, позивач працював в період з 22.08.1992 по 26.10.1992 на посаді апаратника суліфірування цеху № 3 ВАТ «Сиваський аніліно-фарбовий завод». Вказана посада включена до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Цей факт не заперечується відповідачем.

Стосовно доводів апеляційної скарги, про те, що відсутні підстави для зарахування стажу за Списком № 1 за період з 22.08.1992 по 26.10.1992, оскільки в наявному в матеріалах пенсійної справи наказі про атестацію не зазначено, що вона проведена вперше, колегія суддів зазначає таке.

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Відтак, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а сформулювала правовий висновок, згідно з яким особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Відтак у цій постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року в справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року в справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року в справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року в справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року в справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 року в справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що не зазначення в наказі про атестацію робочого місця позивача те, що вона проводиться вперше не може позбавляти останнього права на зарахування стажу за Списком № 1 за період з 22.08.1992 по 26.10.1992.

Доводи апелянта про те, що позовні вимоги в частині зарахування стажу роботи на пільгових умовах за Списком № 1 за період з 10.03.87 по 21.08.1992 є безпідставними, оскільки цей період був зарахований позивачу до пільгового періоду при призначенні пенсії у 2010 році, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки позивач не просить зарахувати йому цей стаж, а оскаржує відмову в підтвердженні пільгового стажу на підставі поданих ним документів. 

Щодо того, що видані документи у Республіці Крим, яка відноситься до тимчасово окупованої території України, а тому відсутні підстави для їх врахування при вирішенні питання підтвердження пільгового стажу, колегія суддів зазначає таке.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначив, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах Лоізіду проти Туреччини (Loizidou v. Turkey, 18.12.96, § 45), Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.
При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

З урахуванням викладеного, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

У зв`язку з цим, суд вважає, що неврахування наданих позивачем довідок є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.

Необхідність застосування наведених загальних принципів (Намібійські винятки) у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного суду від 04.03.2020 у справі № 235/2008/17 та від 08.04.2020 у справі № 242/1568/17.

Крім того, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта щодо пропущеного строку на звернення з цим позовом до суду, оскільки позивач оскаржує відмову пенсійного органу щодо підтвердження пільгового стажу, яка оформлена рішенням № 9 від 10.09.2021 і до суду із позовом звернувся 08.10.2021, тобто в межах визначеного законом строку.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.   

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року в адміністративній справі № 300/5951/21 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин